20 



Otto Gertz 



larna, så att den ena råkat vid klyfningen blifva kraftigare än de andra, gjorde 

 sig äfveu här samma nutritiva inflytande gällande, på det sätt att rotbildningen 

 öfvervägde å den kraftigast närda skäukeln. 



En punkt, som i detta sammanhang måste tagas i närmare betraktande, gäller 

 klyfningsplanets läge i förhållande till kotyledonernas insertion. Såväl vid median 

 längdklyfiiiug (genom snitt, som i sin förlängning ginge midt emellan kotyledonernas 

 insertionspunkter) som vid transversal (genom snitt, gående i förlängningen genom 

 kotyledonernas medianlinje) och vid sned erhöll jag emellertid i det vstora hela samma 

 resultat, och i alla händelser framgingo inga så tydhga olikheter, att de kunde 

 berättiga till antagande, att klyfningsplanets läge hade något större inflytande på 

 rotbildningen. Härför tala äfven mina ofvau beskrifna kulturförsök med grodd- 

 plantor, hvilkas ena hjärtblad afskurits. 



Till den redogörelse, jag gifvit för mina försök öfver epikotyl rotbildning hos 

 Vicia Faba, vill jag ännu tillägga, att den internodala birotbildningen icke är in- 

 skränkt till epikotylens första stamled, utan fortskrider till det ofvan detta befint- 

 liga andra och tredje internodiet, om de först bildade epikotylrötterna aflägsnas, 

 efter hand som de framväxa. Med afseende på rötternas orientering å dylika, hori- 

 sontalt lagda stamled synas samma lagar gälla som för det första internodiets 

 adventivrötter. 



Någon närmare undersökning af internodier, som vuxit i luft, och sådana, 

 som fått utvecklas omgifna af sågspåusmassa, har jag icke företagit. Säkerligen 

 torde olikheter förefinnas, hvilket framgår af Costantins iakttagelser å stammar 

 af Faba vulgaris, som utvecklats i luft eller inbäddade i jord. De senare voro 

 kortare och tjockare samt uppbyggda af mera sammanträngda internodier. Äfven 

 i anatomiskt hänseende iakttog Costantin här betydande olikheter (I, 27 ; pl. 2, 

 figg. 9-12). 



Phaseolus vulgaris L. 



Med afseende på rotbildningen från epikotyla stamled fann jag hos Phaseolus 

 vulgaris samma förhållande som hos Vicia Faha, flufvudrot och hypokotyl afsku- 

 ros och groddplantorna planterades vertikalt eller horisontalt i sågspån, sedan deras 

 epikotyl böjts i lokal, skarp båge (mekaniskt eller tropistiskt) och i olika plan. 

 Försöksresultaten utföUo på samma sätt som hos föregående. Under det att röt- 

 terna sålunda framväxte allsidigt från vertikalt ställda epikotyler, förskötos de å 

 horisontala till undersidan samt å böjda till krökningszonens konvexsida. Det visade 

 sig äfven här, att å krökta stamled med uppåtvänd konvexitet rotbildningen var 

 å denna sida mindre riklig och att de här bildade rötterna ofta mer eller mindre 

 tydligt förskötos nedåt till de neutrala flankerna. A snedt uppstigande eller i en 

 lång, svagt krökt båge uppåtriktade epikotyler utvecklades rötter rikligt från under- 

 sidan liksom från horisontala stamled. 



