28 



Otto Gertz 



kommo å ifrågavarande stamleds (mesokotylens) konvexsida, ehuru denna var vid 

 försöken uppåtvänd, och visade såkmda, att ofvan antydda möjhghet icke var grundad. 



De prehrainära försök med Zea Mays, som jag beskrifvit, blefvo ännu på 

 andra sätt varierande. De ledde emellertid konstant till det resultat, att vid om- 

 böjning af mesokotylen i ett eller annat plan den här inträdande sidorotbildningen 

 lokaliserades till bågarnas konvexsida. Bland mina försök vill jag beskrifva ett 

 mera anmärkningsvärdt fall. I Zcfl-kulturerna iakttogos tvenne groddplantor med 

 autonom spiraltorsion å mesokotylen. Dessas hufvudrot afskars och plantorna 



Fi<r. 21. — Zea Mays L. — Rak, uppåtriktad Fig. 22. — Zea Mai/s L. — Krökt niesoko- 

 mesokotyl. Adventivrötterna allsidigt tyl med birötterna sittande undertill å den 



orienterade. horisontala och på bågens konvexsida å om- 



böj ningsstället. Från första nodus utgår en 

 kraftigt utbildad rot. 



kultiverades på vanligt sätt i sågspån. Efter några dygn hade de utvecklat meso- 

 kotylrötter, som voro insererade å vindningarnas konvexsida. Den lokala tvångs- 

 torsionen var hos de båda individen oHka stark, i det alt den hos det ena fram- 

 trädde som kraftig, snäckformig krökning, hos det andra under formen af mera 

 luckra vindningar. Det å förstnämnda individ iakttagna förhållandet återgifves å 

 bifogade tigur 25. 



Mina försök med Zed Mays modifierades, som nämndt, äfven i annan rikt- 

 ning. I samtliga dessa serier använde jag helt unga, i sågspån odlade groddplantor, 

 hvilkas priraärrötter afskurits. De resultat, som framgått, kunna sammanfattas i föl- 

 jande hufvudpunkter. 



I allmänhet utvecklas rötterna å böjda mesokotyler från deras konvexa utsida, 

 det vill säga från den sida af ifrågavarande stamled, som under groningen varit 

 vänd från frukten. Denna iakttagelse kunde tala för möjligheten, att här före- 

 låge en yttring af automorfos, att birotbildningen, med andra ord, vore af orsa- 



