30 



Otto Gertz 



Då jag sålunda i mesokotyleu hos Zen funnit ett material, som bättre än röt- 

 ter lämpade sig för undersökningar öfver niorphaesthesi, upprepade jag med denna 

 växt de försök, som jag i mitt tidigare arbete utfört med rötter, och dessutom 

 åtskilliga af Nolls experiment. 



För att upphäfva korrelationsförhållandet mellan mesokotylbågars konvex- och 

 konkavsida afskar jag i några försök den förra sidan. Detta syntes emellertid 

 icke utöfva annat inflytande på birotbildningen än att rötter utvecklades från snitt- 

 ytan eller från flankerna af den kvarvarande mesokotylhälften. Merendels frain- 

 kommo de likväl i reduceradt antal. 



Om konkavsidan af bågböjda mesokot3der aflägs- 

 nades, befanns detta hafva än mindre inflytande. 

 Rötter framkommo i stort antal å konvexsidan. 



Nolls experiment att medelst tätt ställda tvärin- 

 skärningar på konvexsidan söka upphäfva väfnadsspän- 

 ningen i k rökningszonen upprepade jag med Zea-me- 

 sokotyler. Lika litet som i mina försök med bågböjda 

 rötter medförde emellertid detta förfarande någon 

 ändring af resultaten. Äfven här utvecklades nämli- 

 gen rötter på konvexsidan. 



Mina försök att genom ingipsning af mesokotyl- 

 bågars konvexsida framkalla korrektiv produktion 

 af konkavrölter utföllo, i Hkhet med mina försök med 

 bågböjda Lupmus- och Phaseolus-rötier, negativt. Rot- 

 bildningen förblef lokaliserad till konvexsidan, men 

 rötterna förskötos genom gipsblockets tryck till kon- 

 kavsidan, där de bröto fram och skenbart sutto inse- 

 rerade (jämför Gertz, V, 12 ff.). 



Samtliga nu beskrifna försök afsågo bildningen af 

 internodalrötter från mesokotyla stamledet. Hos deka- 

 piterade och från hufvudrot befriade groddplantor 

 af Zea Mays bildus emellertid rötter äfven från epikotylens första nodus [se t. ex. Goe- 

 BEL (III, 603, fig. 403), Tischler (I, 122, fig. 11)]. Här synes emellertid morphaes- 

 thesifenornenet icke längre göra sig gällande. De kraftiga birötter, som utvecklas 

 på detta ställe, äro, såsom Haberlandt (I, 166) och Rimbach (II, 20) visat, stödje- 

 rötter och hafva en från de öfriga rötternas afvikande anatomisk struktur. De sitta 

 allsidigt insererade och synas till sin anläggning icke påverkas af moderorganets 

 krökningar. Sin kraftigaste utbildning nå de dock på konvexsidan. Säkerligen 

 står detta i samband därmed, att nodalrötterna hos Zea-groddplantor anläggas tidigt 

 och hos vissa raser finnas som anlag förhanden redan i det hvilande fröet. Sachs 

 (X, 51) har lämnat en figur, å hvilken adventivrötterna vid första nodus tydligt 

 framträda på ett längdsnitt genom frukten. 



Fig. 25. — Zea Mays I.. — 

 Groddplanta med autonom 

 spiralkrökning å mesokotylen. 

 Birötterna utgå från spira 

 lens utsida (konvexsidan). 



