48 



Otto Gertz 



kanterna. På öfre kanten saknades rötter utom vid basen, där antydan till eu fjärde 

 orthostich förefanns. [Se i öfrigt beträffande rotinsertionen hos Lamium album och 

 Lamium purpureum Beijerinck (IT, 96)]. 



Individ af Stachys silvatica bära ofta å kraftigt omböjda stamled med nedåt- 

 vänd konvexitet internodalrötter, bundna vid bågens konvexsida (undersida). Hos 

 Origanum vulgare har jag sett de horisontala, i jord växande basaldelarna af luft- 

 skottet bära rikligt internodala rötter i kamlik besättning på undersidan. Birot- 

 bildning å skarpa, nedåtväuda stambågars konvexsida har jag därjämte iakttagit 

 hos Galeohdolon luteum. 



Någon närmare undersökning har jag icke ägnat sist anförda växter, ehuru 

 äfven de syntes mig erbjuda ett godt undersökningsmaterial. Jag fann det nämligen 

 förmånligare att mera intensivt studera ett objekt än att utsträcka min under- 

 sökning till flera skilda växtformer, emedan iakttagelserna å hvai je speciell växt i 

 sådant fall lätt komme att blifva mera ytliga. 



Till dessa fall af interuodal rotbildning kan följande läggas: Nepeta latifolia 

 DC, där adventivrötter med iuternodal insertion synas vara rikligt förhanden å 

 äldre stamled (Raunkiaer, II, 383, fig. 17). 



Impatiens noli tangere L. 



Hos denna växt undersökte jag birotbildningen å det hypokotyla stamledet, 

 som här i hög grad erinrar om motsvarande stamled hos Galeopsis Tetruhit. Hypo- 

 kotylen hos Impatiens noli tangere intager mera sällan vertikal ställning, oftast är 

 den horisontal och visar särdeles allmänt mer eller mindre skarpa, S-formiga 

 krökningar. Ett dylikt hypokotylparti, som närmare undersöktes, hade konvexiteten 

 af ena bågen riktad uppåt, af den andra nedåt. Bägge bågarna voro rikligt besatta 

 med adventivrötter, hvilka sutto insererade å konvexsidorna och sålunda utgingo 

 på ofvansidan af första bågen, på undersidan af den andra (figg. 35 — 37). Det 

 dominerande inflytande, som krökningsmomentet här visade med afseende på 

 birötternas orientering, gjorde sig icke mindre gällande å en horisontal hypokotyl 

 med S-formig krökning i horisontalplanet. Här hade rötterna på motsvarande sätt 

 framvuxit utefter de sidoställda bågarnas konvexsidor. 



Hos Impatiens noli tangere visa hypokotylrötterna helt allmänt en egendom- 

 lighet, som jag redan anmärkt beträffande Galeopsis Tetrahit. När ifrågavarande 

 rötter genombrutit moderstammens barkväfnad, inställa de inom kort sin längd- 

 tillväxt och komma på grund häraf att likna tappar eller koner. Deras egen- 

 domliga utseende förstärkes ytterligare genom en märkvärdig, stjärnformig för 

 grening, härrörande af de nybildade, kranslikt orienterade sidorötterna, hvilka 

 sitta insererade nära moderrotens spets och hksom denna blifva korta och tapp- 

 formiga till följd af inställd längdtillväxt (fig. 37). 



Ofverensstämmelsen med hypokotylrötterna lios Galeopsis Tetrahit blir ännu 

 mera framträdande, om hänsyn tages till rötternas anatomiska sitruktur. Hypokotylens 



