58 



Otto Gertz 



Sedum rupestre L. 



Såsom redan Koch iakttagit, utväxa hos Sedum-avter vid riklig luftfuktig- 

 het adveiitivröKer från nedliggande stjälkled, där de äro insererade i bladaxlarua. 

 Samtliga dessa rötter utgå från skottaxelns undersida och sitta å skarpt krökta 

 stamled i allmänhet koncentrerade till krökningszonen, vid hvars konvexsida de äro 

 bundna. Huruvida det äfven i detta fall är krökningen, som verkar orienterande, 

 eller kanske den större fuktigheten och den svagare belysningen å stamledens under- 

 sida utgöra de bestämmande faktorerna, skall lämnas osagdt. Jag har nämligen 

 icke kommit i tillfälle att undersöka rötternas lokalisation å stammar, som varit 

 krökta i horisontal riktning, och kan sålunda icke angifva deras ställningsförhål- 

 lande å stamled, hvilka varit underkastade ett antagonistiskt inflytande af de sist- 

 nämnda faktorerna å ena sidan och krökningsmomentet å den andra. 



Trapa natans L. 



Vid kultur af Trapa natans i Lunds botaniska trädgård, där för några år 

 sedan ett antal groddplantor uppdrogos, hade jag tillfälle att göra iakttagelser öfver 

 rotbildningen hos denna växt, iakttagelser, som synas vara af ett visst intresse för 

 frågan om stammars morphaesthesi. Då Tra^a-frukternas groning visar anmärk- 

 ningsvärda egendomhgheter och de här rådande förhållandena beröras från vissa 

 sidor i det följande, vill jag först erinra om några punkter ur groningsförloppet. 

 Jag följer härvid den framställning, som lämnats af Goebel (II, 268 ff . ; 374, 

 anm. 1) och Wittrock (IV, V). 



När växten vid groningen utvecklas ur fröet, sträcker sig den större kotyle- 

 donens skaft och skjuter stamknoppen jämte det hypokotyla stamledet och hufvud- 

 roten ut ur fruktskalet. Hufvudroten, som härvid är riktad uppåt, förblir vanligen 

 outvecklad och bär hvarken rothår eller sidorötter. I aiotsats till hufvudroten ut- 

 vecklar sig däremot hyokotylen kraftigt, växer upp mot vattenspegeln och når 

 genom ytterligare tillväxt inom kort en ansenlig längd (10 — 13 cm.). Ifrågavarande 

 stamled böjer sig därvid passivt mer eller mindre åt sidan, så att det till^ slut inta- 

 ger nästan vågrätt läge. Med sin morfologiskt undre del utför det emellertid aktivt 

 en rörelse uppåt, till följd hvaraf hypokotylen, hvilken, som nämndt, ligger mer 

 eller mindre horisontalt, blir mot spetsen bågformigt uppåtriktad. [Se äfven Sachs 

 (X, 859, fig. 396) och Velenovsky (I, 306 ff.; taf. V, fig. 12)], 



Emedan hufvudroten hos ÏVa^a-groddplantan förblir rudimentär, uppstå i rikligt 

 antal birötter, s. k. jordrötter. Dessa utvecklas från undersidan af hypokotylen, sedan 

 denna öfvergått ur sitt ursprungligen vertikala läge i det vågräta. Beträffande deras 

 insertion är enligt Goebel vidare att märka, att de »alle auf der dem Hauptspross 

 zugekehrten Seite desselben stehen. Durch eine schraubenförmige Verbiegung wird 

 dies verdeckt . . .» (II, 269; taf. XXIV, fig. 2). 



