Om stamkrökiiini;ars orienteiande inflytande på anläggningen af birötter 



61 



I morfologiska arbeten träffas nästan genomgående den uppgiften, att biröt- 

 ternas ställningsförliållande å stammen är determineradt genom bladfästpunkternas 

 läge. Endast sporadiskt finnes i litteraturen uppgifvet, att birötter kunna vara 

 internodalt insererade och sålunda icke visa någon direkt relation till nodi. Ur 

 den redogörelse, jag i det föregående lämnat, torde emellertid framgå, att rotbild- 

 niug från stammens internodier icke får betraktas som någon enastående sällsynt- 

 iiet, utan förekommer hos vissa växter nära nog konstant. [Se äfven de citerade 

 undersökningarna af Halsted]. Några ytterligare, ehuru icke närmare under- 

 sökta fall af internodal birotbildning har jag iakttagit hos Veronica serpyllifoUa L., 

 hvars rötter ofta utgå från undersidan af horisontala utlöpare, samt hos Veronica 

 agrestis L. och V. Chamacdrys L., där de sitta utefter hela undersidan af krypande 

 skott samt å nedåtvända konvexsidor af bågböjda stampartier. Veronica Beccahunga 

 L. och V. AnagaUis L. bära icke sällan, förutom kraftiga nodala rotknippen (Wett- 

 STEiN, I, 12; Beijerinck, II, 96), rötter här och där å internodierna, särskildt på 

 de ställen, som visa skarpare krökning. Afven Violn odorafa L. utvecklar ofta inter- 

 nodala rötter från undersidan af rhizomled. Hos Asarum europneuiii L. sitta å rhizomet 

 såväl nodala som internodala rötter, och hos Meiiynnthes trifoliata L. har jag funnit 

 adventivrötterna i allmänhet utgå isoleradt från helt godtyckliga ställen å interno- 

 dierna och blott mera sällan sett dem insererade vid nodi, Samma uppgift möter 

 beträffande Menyanthes i Brundins (I, 70) och Glücks beskrifning af växten i fråga. ^ 

 För öfrigt uppträda dessa rötter nästan uteslutande å rhizomets undersida. Bland 

 andra växtformer med internodal rotbildning &ko\'à x\ä.\iindiB NasUirtitmi amphibium L. 

 var. variifolium DC. (Glück, I, 163), Lythrmn SaJicaria L. (Glück, I, 177) och 

 UUucus tuberosus Caldas. (Raunkiaer, II, 412, fig. 30). Hos Atriplex litoralis L., ha- 

 stttta L. och flera andra arter af detta släkte har jag iakttagit bildning af interno- 

 dalt insererade rötter utefter nästan hela ofvanjordsstammen, om denna för någon 

 tid inbäddas i fuktig tång eller Zof.iera-h\aû. 



' Anmärkningsvärdt är, att adventivrötterna lios Menyanihes trifoliata utveckla rikliga mäng- 

 der klorofyll, när de vid Ijnstillträde vegetera i rinnande vatten. Måhända spela de någon roll 

 vid växtens assimilation. I Eriksoxs arhcte r.fver snbmersa växter (II, 181, 191) finner jag samma 

 iakttagelse omnämnd: »Hos Miin/inii/ns frifoliata ... är roten på grund af sin rika klorofyllhalt 

 assimilerande». Enligt Eriksox ra<ler Ihis rotter af Veronica scutellatu L. ett liknande för- 

 hållande. 



Denna förmåga hos normalt underjordiska delar att vid belysning bilda klorofyll synes vara 

 i helt olika grad förhanden hos skilda växtformer. Sachs (I, 334), Lopeioee (II) och författaren 

 (V, 16) ha visat, att i vattenknltur och i öfrigt vid kultur i ljus rotsystemets exp()iici-!i<ie partier 

 blifva hos Vicia Faha gröna. Med afseende på jordstammar föreligger följaiidi' nhsci val imi af 

 Waeming (111,104): »... i Henseende til Evnen til at danne Klorofyl have Jurdcstcnulcrnc . . . 

 Afstand fra Lysskuddene; jeg har set Rhizomet af Plirar/niites å?in\\e Klorofyl paa Steder, der s;erlig 

 vare blevne udsatte for Lyset, men Udlöberne af Trientalis og Lysimachia vulgaris dannede ingen 

 Klorofyl, skjont de i lang Tid laa udsatte for det fulde SoUys, de bleve i det hojeste rodlige». 



Hos Acorus Calamus blifva adventivrötterna å yngre rhizomdelar starkt grönfärgade, när de 

 vegetera i ljus. Hela barken är därviil klinoiihistlVirande. Därjämte uppträda här några få, men 

 kraftigt färgade anthocyanidioblaster. 



' Utsättas internodalrötter hos Atriple.v för direkt belysning, antaga de en intensivt violett- 

 röd färg. Samma förhållande visar dessa växters primära rotsystem (t. ex. lios Atriplex litoralis), 



