Om stamkrftkningrars orienterande inflytande pä anläggningen af liirötter 



Hos åtskilliga med Cereus nydicalm inorfologiskt öfverensstämmande cactéer, 

 såsom hos Rhipsalis arter, har jag funnit adventivrötterna, hvilka i allmänhet synas 

 frambryta frän godtyckliga ställen af stammarnas internodier, städse anlagda pä den 

 icke belysta sidan. Goebel har i den andra upplagan af sin organografi beskrifvit 

 samma egendomlighet hos Cereus hamatus Scheidw. ocii C. nyctiealus Leick och 

 anför beträffande dessas rotbildning, att den sker från skottets skuggsida (XI, 478; 

 figg. 446, 447) Såsom Clos (I, 17(3) visat med afseende på en annan Cereus-a\% 

 Cereus spinuJosus DC, utgå rötterna särskildt från konvexbågar, om sådana befinna sig 

 på skottets icke belysta sida, och växa rätvinkligt ut från moderstammen utan att i 

 nämnvärd grad påverkas af tyngdkraften. [Tischler fann vid undersökning af 

 dessa ageotropiska rötter, att de sakna statolitstärkelse]. 



Hoya earnosa R. Br. företer en viss likhet med rotklättrarna, och vid uppre- 

 pade tillfällen har jag hos denna växt iakttagit internodala adventivrötter [se äfveu 

 Went, I, 61]. Bruhn anför följande iakttagelse å Hoya earnosa (I, 128): »Ein 

 Steckling . . . wurde derartig gebogen, dass mehrere Internodien eine starke Krüm- 

 mung erfuhren, deren offener Bogen nach unten lag. Es befand sich also die 

 wachsende Spitze der Ende zugekehrt. Das Licht fiehl von oben teilweise auch 

 etwas seitlich . . .auf den Spross. Die nach einiger Zeit entstandenen Wurzeln 

 hatten sich nur auf der vom Licht abgewandten konkaven Seite entwickelt, sowohl di- 

 rekt unterseits als auch etwas seitlich vei'schobeu ... Es handelt sich . . . um 

 eine Lichtwirkung, die in diesem Falle so stark auftritt, dass die nach den sonsti- 

 gen Erfahrungen — Nolls Morphästhesi — auftretende Ausbildung gehemmt wird.» 



Sin slutsats har Bruhn uppenbarligen stödt på det antagandet, att vid krök- 

 ning af stammar birötter anläggas under alla förhållanden på bågens konvexsida, 

 liksom vid förgrening af rötter. Som jag i det föregående sökt klargöra, är detta 

 emellertid ingalunda alltid händelsen. Vid stamkrökniug med uppåtvänd konvexitet 

 t. ex. kunna rötterna förskjutas ända ned till konkavsidan. Det af Bruhn beskrifna 

 fallet torde sålunda behöfva vidare undersökas och tarfvar i alla händelser att 

 kompletteras geuorn iakttagelser öfver krökta Hoya-skotts rotbildning vid mörk- 

 rumskultur. 



Hos de växter, som hittills beskrifvits, har det endast varit fråga om interno- 

 dala rötter och om det inflytande, som inoderorganets krökning utöfvar på dessas 

 anläggning. Hos de följande trenne växtformerna Phragmites communis Trin., Tra- 

 descantia ^ehrina Hort. och Callisia repens L. beröra mina iakttagelser n odala röt- 

 ter och dessas förhållande i nämnda hänseende. 



Phragmites communis Trin. 



Skottsystemets arkitektonik hos Phragniites communis är närmare bekant-genom 

 Warmings (H; III, 62 ff . ; V, 229 ff.) och Raunkiaers (I, 576) undersökningar. 

 'Redan hos groddplantan föryngras stammen genom kraftiga, i de nedersta blad- 



