72 



Otto Gertz 



taga befordran af konvexsidan. Däremot framträdde med afseende på stammens 

 knopp-prodiiktion särdeles tydligt ett annat förhållande, som, redan uppmärksammadt 

 af Beijerinck (11, 87 ff.), j'ttrar sig däri, att knopparna ofta sitta å stammens basal- 

 del insererade i tydliga orthosticher. Sålmida fann jag å ett uppåtriktadt, oraböjdt 

 stjälkparti en tät, kammliknande besättning af knoppanlag, insererade utefter trenne 

 linier. Af dessa var den längdrad, som representerade konkavsidans knoppar, i 

 utveckling väsentligt före de två andra knoppserierna, hvilka voro bundna vid bågens 

 flanker eller konvexsida. Konkavsidans knoppar synas sålunda hafva rent af befor- 

 drats. Förhållandet förklaras måhända däraf, alt inflytelser af näringsfy .biologisk 

 art ingripit, kanske också däraf, att bågkrökningen här skett efter en längre radie. 



Beträffande Linaria vulgaris vill jag i detta sammanhang tillägga, att 

 stjälkens basaldel icke sällan bär internodala rötter, som på upprätta led utgå all- 

 sidigt, men å horisontala partier sitta ensidigt och äro 

 bundna vid undersidan. Jag omnämner detta förhål- 

 lande, emedan Beijerinck (II, 90, anm.) frånkänt 

 stammen hos Linaria vulgaris förmågan att bilda vare 

 sig nodalt eller interuodalt insererade adventivrötter 

 (»Nebenwurzeln scheinen an den Stengeln von Linaria 

 vulgaris überhaupt nicht vorzukommen»). Såsom bifo- 

 gade afbildning (flg. 42) visar, finnas internodala birötter 

 ofta i stort antal förhanden å de undre stamleden. 



Mina undersökningar öfver skottbildningen å ut- 

 vuxna, krökta stamled hafva hufvudsakligen utförts å 

 Salix-gvQ\\?iV . Då redan Vöchting för ett trettiotal år 

 sedan anställt sådana försök, förutskickar jag en redo- 

 görelse för de resultat, som dessa gifvit. Vöchting 

 Fig 42 ~ Linaria vulgaris h — ^^^rde sina undersökningar dels på afskurna grenstyc- 

 Skottaxel med internodaliötter. ken, dels på grenar, som stodo i organisk kontinuitet 

 med hela stamsystemet. Försöken med afskurna Salix- 

 grenar beskrifver Vöchting på följande sätt (III, 195 fl'.): »Um den Einfluss der 

 Krümmung auf das Auswachsen der Knospen zu studiren, wurden Zweige ver- 

 schiedener Weidenarten zum Versucb genommen. Dieselben hatten eine Länge 

 vom 50 — 70 Ctm. und ein Alter von 1 Jahre. Sie wurden nur in ibrem mittleren 

 Theile gekrümmt und so gebunden, dass je ein längeres Stück der Spitze unter der 

 Basis die normale gerade Richtung behielt . . . Das Aufhängen derselben geschah 

 in grossen Glashäfen, die in gewohnter Art hergerichtet waren ; ein Theil hing mit 

 der Concavität nach unten, der andere in der umgekehrten Richtung. Der Licht- 

 einfluss wurde völlig ausgeschlossen . . . Hinsichtlich des Auswachsens der Knos- 

 pen zeigten sich Differenzen unter den in verschiedener Richtung aufgehängten 

 Zweigen. An denen, deren Concavität nach oben sah, bildeten sich meistens nur 

 die Knospen der Spitze aus; seltener entwickelte sich eine der deiu basalen, abwärts 



