76 



Otto Gertz 



denna uppfattning fann jag i en hos Sperlich (I, taf. Ill, fig. 3) anförd fotografi 

 öfver NepJirolepis cordifolia (L.) Presl, däv unga stolonanlag synas hafva bildats 

 på konvexsidan af böjda, dekapiterade moderorgan. 



I bcärvarande botaniska trrädgårds växthus har jag haft tillfälle att under- 

 söka ett rikt material af Nephrolepis-\xi\'6])m'Q. I flera fall befunnos visserligen de 

 sekundära utlöparna bundna vid böjda moderaxlars konvexsidor, men i andra fall 

 åter iakttog jag sådana ställda å konkavsidorna eller de neutrala flankerna. Den 

 konvexsidiga ställningen var sålunda icke genomgående och kunde knappast heller 

 här sägas vara regel. 



Förklaringen till förhållandet erhöll jag vid närmare studium af Sperlichs 

 undersökningar öfver Nephrolepis-^ioXoYiQvnix (I, 462 ff.). I öfverensstäinmelse med 

 Lachmann fann nämligen Sperlich, att sidogrenarna konstant uppstå genom gafïel- 

 grening af vegetationspunkten. Utlöparna förgrena sig sålunda dikotomiskt. Här- 

 vid når emellertid ofta endast den ena grenen kraftigare utbildning, medan den 

 andra förblir outvecklad, så att inonopodiala utlöpare med korta sidoskott eller hvi- 

 lande knoppar uppstå. Tack vare detta förhållande, kunna äfven stycken af ut- 

 vuxna och till och med af åldrade stoloner bilda sidogrenar. Detta sker emellertid 

 endast, om på dessa ställen befinna sig hvilaude, redan i moderstammens vegeta- 

 tionspunkter anlagda knoppar. 



Af det anförda framgår sålunda, att en krökning af moderorganet här endast 

 kan inverka på utväxandet af redan befintliga organ, men icke göra sig gällande 

 vid deras anläggning. 



Beträffande iVep^ro^ep^'s-stolonernas morfologi råda för öfrigt delade meningar. 

 Hos dem träffas nämligen karaktärer af verkliga rötter förenade med bestämda 

 käimetecken af axlar. Under det att vissa forskare (Brongniart, Trécul) hålla 

 ifrågavarande organ för äkta rötter, hyllar flertalet [Hofmeister, Lachmann, Goe- 

 BEL (U, 203, anm.; X, 109), Sperlich (I, 451), Heinricher] den uppfattningen, 

 att de utgöra äkta skott. Enligt en tredje, af de Bary och i viss mån äfven af 

 Velenovsky omfattad åsikt föreligga skott med rotkaraktär eller organ sui generis. 



Med Nephrolepis-sio\o\\evu^ har Goebel (X, 110 ff.) morfologiskt parallelliserat 

 de egendomliga, hos Selaginella-nrtev uppträdande rotbärarna. Ehuru dessa till det 

 yttre likna rötter, utgöra de bladlösa utväxter från skottaxlarna. Deras förgrening, 

 hvilken sker genom s. k. monopodial bifurkation (Sarauw), har närmare undersökts 

 af Pfeffer (I, 97) och Sarauw (I, 56) med hänsyn till inflytandet af ljus, tyngd- 

 kraft, kontakt och fuktighet. Vid regeneration utveckla de i spetsen anlagda, endo- 

 gena rötter. 



Alla de försök, som jag anställde med dekapiterade SeJagineUa-roth'àrare för 

 att pröfva verkan af omböjning på deras rotbildning, blefvo resultatlösa, emedan de 

 uppkommande rotanlagen städse blefvo, i enlighet med hvad Goebel uppgifvit 

 (X, 168 ff.; figg. 75, 76), lokaliserade till spetsen omedelbart under dekapiterings- 

 stället. 



