82 



Otto Gertz 



ningav å konvex- och konkavsidan kunna tänkas utgöra morphaesthesifenomenens 

 primära orsak. För att få denna fråga besvarad sökte jag vinna några fasta håll- 

 punkter genom försök med rotproducerande växtdelai-, b vilkas normala spännings- 

 förbållanden blifvit på olika sätt modifierade. Mina försök omfatta dels undersök- 

 ningar öfver rotbildningen hos rötter och stammar i horisontalt tvångsläge samt 

 öfver rotbildningen vid radial hoppressuing af moderorgunet, dels iakttagelser öfver 

 lo'ngitudinalt klufna rötters och stammars rotproduktion. I den afhandling, jag 

 redan publicerat öfver morphaestliesi (V, 27—44), hafva resultaten af mina under- 

 sökningar öfver klufna och sammanpressade rötter utförligt beskrifvits. 



Mina försök öfver växtdelars (rötters och stammars) rotbildning i horisontalt 

 tvångsläge bestodo däruti, att ifrågavarande delar bragtes att växa genom smala, 

 vågräta glasrör, hvilka icke medgåfvo dem att geotropiskt kröka sig. Vid andra 

 försök hindrade jag växtdelarna att afvika från horisontalläget på det sätt, att de 

 medelst en vidhängd vikt spändes i längdriktningen. I bägge fallen begagnade jag 

 sågspånskulturer, och i samtliga försöksserierna blef noggranut sörjdt för att de 

 vågräta växtdelarnas öfre och undre sidor kommo i åtnjutande af likformig fuk- 

 tighet. 



Vid mina glasrörsförsök utgjorde Zea Mays den huf vudsakliga försöksväxten. 

 Härvid undersökte jag såväl hufvudrotens sidorotbildning som utvecklingen af 

 adventivrötter från det mesokotyla sta m ledet. I det senare fallet fram kommo rötter 

 nästan uteslutande å mesokotylens nedåtvända sida, i det förra fanns icke sällan 

 å undersidan en tendens till kraftigare sidorotbildning. Detsamma blef resultatet, 

 om jag i försöken använde i stället för raka svagt krökta glasrör. Fingo rötter 

 resp. mesokotyler af Zea växa genom horisontala glasrör, som på midten hade en 

 skarp, uppåtriktad omböjning, utvecklades emellertid sidorötter resp. adventivrötter 

 lokalt på den uppåtvända konvexsidan, i öfrigt utgingo de från undersidan. Att 

 hufvudroten af Zea Mays vid horisontalläge utbildar sidorötter rikligare och 

 ofta endast å undersidan, kan för öfrigt tydligt iakttagas vid kultur af groddplantor 

 i Petriskålar med vattendränkt sand eller å genom fuktadt filtrerpapper. Dessa iakt- 

 tagelser kunna likväl icke tillmätas afgörande betydelse, emedan i detta fall otvif- 

 velaktigt förefunnits en olika luftfuktighet å hufvudrotens uppåt- och nedåtvända 

 sida, hvilket måhända utgjort orsaken till att öfversidans rotbildning reducerats 

 eller undertryckts. Då det beskrifna förhållandet (härom vidare i det följande) 

 äfven träffas hos mörkrumskulturer, framgår häraf, att inflytelser af ljus icke i 

 detta fall kunnat medverka. ^ 



En variant af de anförda försöken bestod däruti, att glasrören ersattes nied 

 långa, raka och i sågspån inbäddade internodiestycken af Galeopsis Tetrahii, i hvilkas 



\,Vid ljuskulturer i Petriskålar blifva .Z^ert-rötterna intensivt rödfärgade. En 2 cin. lång, 

 starkt anthocyanförande hufvudrot, som undersöktes, visade följande förhållande. Anthocyan upp. 

 trädde i en perifer barkcylinder, men saknades i rothår och epidermis samt i den innanför belägna 

 exodermis. Anthocyancylindern var 2 à 3 cellager mäktig. I groddplantans slidblad, som vid 

 ljuskultur ofta har röd färg, tinnes anthocyan uteslutande i epidermis och synes här, anmärk- 

 ningsvärdt nog, förekomma mer eller mindre i droppform. 



