Om staiiikrökningais orienterande inflytande på anläggningen af birötter 



99 



Tyngdkraftens betydelse som orienteringsfaktor har af fiera forskare stu- 

 derats med tiänsyn till rot- och skottbildningen från stammar. Redau Duhamel 

 (I, 122) fann rotbilduingen å vågräta /S'afe-stickliugar inskränkt till undersidan. 

 Denna uppgift drogs visserligen i tvifvelsmål af Kny (I), men iakttagelser af Vöch- 

 TiNG, Karzel och PoKTHEiM hafva bekräftat densamma. Särskildt belysande äro 

 härvid Kakzels och Portheims försök nied grenstycken af Salix rubra, som upp- 

 hängts horisontalt i fuktigt rum. »Bei den im Dunkeln befindhchen 24 — 34 cm 

 langen und zirka I cm dicken Zweigen entwickelten sich einige Sprosse vom api- 

 kalen Pole aus. Die Wurzelbildung war sehr kräftig, gefördert war die Unterseite. 

 Seitlich kamen etwas weniger und kürzere Wurzeln zur Ausbildung. Auf der (Jber- 

 seite entwickelten sich aber nur wenige und kleine Wurzehi. . . . Deutlicher kam 

 dieses Verhalten der Sprosse und Wurzeln in den Lichtversuchen zum Vorschein.» 



I samma arbete heter det vidare: »Der Anteil, welchen die Schwerkraft bei 

 dieser Ürientirung der Organe hat, geht aus den Klinostaten-Versuchen hervor. 

 Die Zweige kamen in einen Glaszylinder, in dem für genügende Feuchtigkeit ge- 

 sorgt war, und rotierten im Licht oder im Dunkeln auf dem Klinostaten um die 

 horizontale Achse. Die Wurzeln und Sprosse waren hier rings um den Zweig 

 verteilt ...» 



Ett af VöcHTiNG (III, 180 ff.) med &t/ü--grenar utfördt klinostat försök hade 

 gifvit samma resultat. 



I redogörelsen för de försök, som jag anställt öfver rötters och stammars 

 morphaesthesi, har jag på dera ställen — särskildt hänvisar jag till Vicia Faba, 

 Zea Mays, Mentha aquatica och Circœa lutetiana — omnämnt, att horisontala stam- 

 mar utveckla rötter uteslutande eller företrädesvis på undersidan, om vi bortse från 

 stampartiet omedelbart invid snittytau hos afskurna objekt, där rötterna oftast utgå 

 radiärt. I flera bland dessa fall var inflytandet af ljus och ohksidig fuktighet eli- 

 mineradt, så att sistnämnda faktorer kunde lämnas ur räkningen. I mina försök 

 med Zea Mays, där de mesokotyla stamleden nedskjutits djupt och i lodrätt ställ- 

 ning i en kruka med genomfuktad sågspån och kulturerna sedan bragts att rotera 

 å en klinostat med horisontal axel, kommo internodala adventivrötter allsidigt, såle- 

 des på samma sätt som i Vöchtings och Karzel-Portheims försök med Salix-gve- 

 nar. Rötternas ensidiga anläggning på horisontala Z^a-mesokotylers undersida torde 

 därför, liksom rotbildningen från vågräta Salix-greuR\\ få tillskrifvas Induktion af 

 tyngdkraften. 



I mina försök med Acorus Calamus uppkom, som jag i det föregående utför- 

 ligt beskrifvit, från inverst ställda rhizomstycken ett axillarskott med rötter å under- 

 sidan. Då ifrågavarande skott icke utfört någon vridning, kunde yttringar af 

 inhaerent dorsiventralitet ej föreligga, och då kulturen företagits submerst och i 

 mörkrum, voro också yttringar af ljusverkan och af fuktighetsförhållanden ute- 

 slutna, hvadan rotbildningen från skottets undersida äfven i detta fall torde hafva 

 inducerats af tyngdkraften. 



