102 



Otto Gertz 



halb der Insertiousebene der Keimlappen öfters ein Wurzelbüschel hervorspross. 

 War die Pflanze mit der Symmetrieebene beider Cotyledonen paralell zum Fenster 

 orientirt, so traten die Wurzeln zwischendurch und oberhalb der Keimblätter her- 

 vor. Fiel die Symmetrieebene mit der Lichteinfallsrichtung zusammen, so wurden 

 nur neben dem Cotyledon der Schattenflanke Wurzeln gebildet. Die Wurzeln waren 

 plagiotrop (Grenzwinkel 45"), mitunter verzweigt.» 



»Offenbar localisirt die einseitige Beleuchtung die Wurzelbildung in der ange- 

 gebenen Weise. Diese Vermuthung wurde sofort bestätigt, als ich die Hypocotyle 

 ihre Wurzeln im diffusen Lichte des Zimmers auf dem Klinostaten ausbilden 

 Hess. Die Wurzeln erschienen nun über alle Flanken gleichmässig vertheilt.» 

 (Czapek, II, 425 ff.). 



Förutom å Leinsmium radicans bar VöcHTma utfört en serie försök med Salix- 

 grenar för att utröna belysningens inflytande på den adveutiva rotbildningen (III, 

 146—164; VI, 115). Dessa försök, som på mångahanda sätt varierades, gåfvo det 

 resultatet, att belysning utöfvar ett hämmande inflytande såväl på rötternas anlägg- 

 ning som på de första stadierna af redan förhanden varande rotanlags utväxande. 

 Detta framgår särskildt af följande försök. Uppställdes S(dix-gvQns.v i fuktigt rum 

 och utsattes därvid för ljuset, bildade de inga rötter. Om de emellertid i kulturen 

 omgåfvos med svarta pappershöljen, uppstodo under dessa rötter. 



På hknande orsaker berodde säkerligen en oliksidig utbildning af rötter, som 

 jag iakitog på sticklingar af Solanum nigrum L. Sommaren 1909 afskar jag några 

 omkring 4 decimeter långa skott och satte dem i vatten i ett starkt belyst fönster. 

 Efter en vecka hade talrika adventivrötter utvecklats från de 2 à 3 understa inter- 

 nodierna. Närmast den basala snittytan utgingo de fullt radiärt och bildade där 

 en tät krans kring stjälken. Ungefär en centimeter högre upp ersattes kransen af 

 trenne isolerade rotknippen och ofvan denna zon af tre tydliga orthosticher, af hvilka 

 de två följde hvar sin af det närmast ofvan sittande bladets nedlöpande kanter och 

 den tredje befann sig midt emot på stjälkens motsatta, mot ljuset vända sida. 

 Anmärkningsvärdt var i detta fall, att den senare orthostichen utvecklades långt 

 senare än de två andra, hvilka befunno sig på skottets skuggsida. 



En anatomisk undersökning visade, att ifrågavarande rötter icke utvecklats i 

 direkt anslutning till stammens primära kärlsträngar, utan hade bildats från kärl- 

 knippecylinderns interfascikulära del, där de anlagts endogent och genombrutit 

 bark och epidermis. Produktionen af rothår var i denna (vatten-)kultur särde- 

 les riklig. 



I öfrigt skall erinras om Sachs' iakttagelser å etiolerade groddplantor af 

 Fhaseolus och Vicia Faha samt å skott af Helianthus tiiherosus L., som vuxit i 

 mörker. Sachs (II, 6) fann dessa växter utveckla adventivrötter högt ofvan jord, 

 under det att i ljus uppvuxna plantor hade sådana endast så högt upp på stam- 

 men, som de voro täckta af jord. Hos Cactus sj^eciosus Sweet, utvecklades i mör- 

 ker nya skott med adventivrötter nära spetsen. Utsattes växten därefter för ljus, 

 förtorkade dessa, men vid förnyad kultur i mörker uppkommo åter rötter nära 



