Om stamkrökningars orienterande inflytande på anläggningen af birötter 103 



spetsen af unga skott. I detta sammanhang skall äfven Sachs' bekanta försök med 

 Cucurbita Pepo omnämnas, i hvilket rötter utvecklades från etiolerade skottdelars 

 nodi, medan sådana funnos å de i ljus växande skottaxlarua förhanden endast som 

 outvecklade vegetationspunkter (Sachs, X, 345, 646, fig.) ^ 



I sistnämnda försök var det tydligen endast fråga om ljusets retarderande 

 inverkan på de framväxande rotanlagen. ^ Något inflytande på orten för deras 

 anläggning förelåg emellertid icke. 



Betydelsen af ljus och mörker vid rotbildningen hos Cucurbita Pepo har i 

 senare tid undersökts af Sjiith (1, 40 f£.), som med isolerade kotyledoner af 

 denna växt anställt ett stort antal försök. Kotyledonerna delades i basala och 

 apikala stycken och lades i skålar med fuktig sand, af hvilka några sattes i ljus, 

 andra i mörker. Resultatet blef, att de kotyledonstycken, som håUits i mörker, 

 bildade mycket bättre och fuhständigare rötter. Af dem, som vuxit i ljus, bildade 

 75 ^0 öfver hufvud taget icke alls några rötter, och de, som äfven i ljus utveck- 

 lade sådana, gjorde detta mycket långsamt. 



I mina försök med etiolerade groddplantor af Pisum sativum och Tropaeolum 

 majus iakttog jag, som i det föregående utförligt beskrifvits, bildning af internodala 

 adventivrötter från stamleden ofvan substratet. Hos Pisum utväxte sådana till och 

 med utefter hela den ofvanjordiska skottaxeln och funnos förhanden så högt upp 

 som på ett af stånd af endast 2 cm. från spetsknoppen. Särskildt var detta fallet 

 med slaka, nedhängande skott, som utgingo från kotyledonernas insertionspuukt å 

 hjärtbladsstammen. Då sådan rotbildning ofvan substratet aldrig sågs inträda hos 

 ljusplantor, tyda de anförda iakttagelserna på ett hämmande inflytande af belys- 

 ningen på rötternas anläggning. 



Hos flera bland de i det föregående undersökta växtformerna utvecklade 

 horisontala ofvanjordsskott rötter endast å den nedåtvända, mindre belysta sidan (t. ex. 

 hos Sedum rupestre, Myosotis industris, Fittonia Verschnfeltii, Tradesmntia sehrina). 

 Huruvida rotbildningens uteblifvande på ofvansidan varit en följd af dennas direkta 

 belysning, eller andra faktorer här undertryckt densamma, får ännu betraktas som 

 en öppen fråga. 



Klebs (II, 104 ff.) har hänvisat till den stora betydelse, som ytskiktens per- 

 meabilitet för vatten torde utöfva på rötters anläggning. Enhgt Klebs gjorde 



' Eeiksson, som å Sachs' laboratorium i Würzburg sett anförda försök, meddelar därom 

 följande: »Genom ett hål i väggen var inledd en gren af en utanför å fritt land planterad . . . 

 gurkplanta och fick denna gren utveckla sig utestängd från ljuset . . . Från de etiolerade grenar- 

 nes leder utsköto . . . långa rötter, hvilket ej inträffar med de normalt växande grenarne, hvarest 

 utvecklingen ej hinner längre än till bildande af små obetydliga vårtor.» (Eriksson, I, 11). 



^ Hos vissa vattenväxter (Myriophyllum proserpinacoides, M. verticillatuni, Lysimachia num- 

 mularia, Ranunculus aquafilis och Elodea canadensis) fann Iltis, att rötternas tillväxt i mörker 

 blef i påfallande grad befordrad. I extrema fall förhöll sig deras längd i ljus och i mörker 

 som 1 : 7,5. 



