104 



Otto Gertz 



sig denna faktor tydligt gällande hos Salix-gvenav, hvilkas periderm lokalt afskalats. 

 I dessa fall kom nio nämligen rotanlag till utveckling å de blottade barkytorna. 



Syretillförseln som orienterande faktor har särskildt studerats af Küster 

 (V, 279 Vid sina försök satte Küstek Ribes- och Ä///a;-grenar i upprätt ställ- 



ning och till halfva sin längd ned i vatten och iakttog därvid, att rotbildning först 

 inträdde närmast vattenytan och sedan därifrån fortskred så småningom mot gre- 

 narnas bas. Enligt Küster tyder detta på en inverkan af luftens syre. 



Hvad till slut angår betydelsen af korrelation, har denna fråga blifvit när- 

 mare undersökt af Goebel, Mc Callum och vSmith. Såsom Goebel (X, 175) fram- 

 hållit, sker i allmänhet icke rotbildning från ofvanjordiska stamled, när det primära 

 rotsystemet är intakt och fungerar normalt, äfven om förhållandena äro i öfrigt 

 därför gynnsamma. Upphäfves emellertid förbindelsen med rotsystemet genom ett 

 snitt, som går så djupt in, att ett eller flera af stammens kärlknippeu genomskäras, 

 frambryta, såsom bos Viciit Faha, rötter omedelbart ofvan insnittet och från den 

 sida af stammen, där insnittet gjorts. 



Vid redogörelsen för mina försök med Tropaeolum majus har jag beskrifvit 

 ett fullt analogt fall. Dess etiolerade, starkt öfverförlängda epikotyl hade blifvit 

 lätt knäckt ett stycke ofvan växtens substrat. Omedelbart öfver läsionsstället hade 

 här uppkommit en krans af väl utbildade, internodala rötter. 



Hos Phaseolns lyckades Goebel framkalla rotbildning från stamled, utan att 

 deras förbindelse med växtens rotsystem afbröts. Detta skedde nämligen genom att 

 omveckla epikotylen med fuktig Sphagnum eller kring densamma anbringa ett med 

 vatten fylldt glasrör och därjämte afkyla rotsystemet till 3 à 5° C. I dessa fall 

 bildades^ som nämndt, rötter från epikotylen. 



GoEBELS försök hafva sålunda visat, att rotbildning kau framkallas å intakta 

 plantors ofvanjordsskott, om deras rotsystem på ett eller annat sätt inaktiveras. 

 Utgående från denna iakttagelse, erhöll jag å epikotyla stamled af Pisum sativum 

 och Tropaeolum majus rikligt rötter, när substratet bragtes att långsamt uttorka och 

 kulturerna därefter insattes under en glaskupa, klädd med genomfuktadt filtrerpap- 

 per och hvilande på en skål med vatten. På detta sätt blef växtens primära rot- 

 system inaktiveradt, och betingelser skapades för rotbildning från stammens inter- 

 nodier. 



GoEBELS försök hafva genom Mc Cai-luöi (I, 15) och Smith (I, 45, 49) nått 

 ytterligare bekräftelse. Smiths undersökningar ha därjämte visat, att näiingsännie- 

 nas mängd hos den rotregenererande växtdelen spelar en stor roll såväl vid rötter- 

 nas utveckling som vid deras lokalisation. Under hänvisning till den i stammens 

 nodi rådande relativa näringsrikedomen har Goebel (X, 226 ff.) sökt att ur nutri- 

 tiv synpunkt förklara, att rotbildningen å stammar, exempelvis hos gräsen, före- 

 trädesvis sätter in vid nodi. På samma sätt hänför Goebel den cecidiogena, vid 

 stråets interuodier bundna rotbildning, som inträder hos Poa nemoralis L. under in- 



