Historik. 



»Es ist nicht in der Haut, was nicht im Knochen ist». Dessa ord skall Goethe 

 en gång hafva yttrat, då han fick se de af Pander och D'Alton framställda djur- 

 profilbilderna med däri inteeknade skelett. Liksom Cuvier hade dessa båda för- 

 fattare sysselsatt sig med studiet af djurskelett från förhistorisk tid och, med stöd 

 af den jämförande anatomien och biologien, rekonstruerat fram typerna från en 

 längesedan försvunnen djurvärld. 



Goethes yttrande äger nog sin tillämpning äfven i fråga om människoskelettet, 

 och lika visst som vi aldrig kunna tinna två till utseendet absolut lika människor, 

 lika säkert skola vi kunna påvisa olikheter i skeletten från olika personer, äfven 

 om de vid ett hastigt betraktande förefalla oss som stöpta i samma form. Vårt 

 öga äger blott ännu ej tillräcklig vana, och vår uppmärksamhet är ej tillräckligt 

 öfvad för att kunna uppställa dessa individuella olikheter, som otvifvelaktigt finnas 

 och genom hvilka t. ex. ansiktenas olika utseende betingas. Vore vi hänvisade till 

 att känna igen hvarandra på t. ex. händerna, så skulle vi snart nog däri vinna en 

 färdighet lika tillförlitlig, som den vi nu äga genom betraktandet af ansiktet. 

 Många blinda äro ju i stånd att endast genom en enkel och hastig beröring af ett 

 föremål bilda sig en säker föreställning om detta. Ett sinnesorgan kan, då det an- 

 vändes för att ersätta ett annat, så småningom nå en utveckling, vida öfverskridande 

 den, som människan i vanliga fall behöfver för sin existens. 



Det är ett rehgiöst behof hos människan att bevara en kontakt med en för- 

 gången tid genom att tillvarataga de afdödas tillhörigheter och vårda deras grafvar. 

 Nationerna i sin helhet ha också velat särskildt hedra mera framstående personer 

 genom offentliga monument; men mången gång har dock tiden närmast efter en 

 sådan stormans bortgång ej ägt tillräcklig pietet för eller möjlighet att skydda hans 

 jordiska lämningar, utan det är först senare generationer, som tillräckhgt uppskattat 

 hans verk för att vilja skänka honom ett minnesmärke för all tid. Den enklaste 

 formen för en sådan minnesgärd är ju vårdandet af den dödes graf plats, och det 

 har allt som oftast varit förenadt med stort besvär, då det vid uppsökandet och om- 

 händertagandet af de jordiska kvarlefvorna blifvit fråga om att identifiera dessa 

 bland många samtida afiidnas. Därvid har man endast haft till hjälp historiska 



