studier öfver ansiktsprofilens förhållande till kranieprofilen 



7 



Minimum. Medelvärde. Maximum. 







6,8 



9 







5,. s 



7 







4,3 



5,5 





3 







På midten af näsbenet , 



2 



3,3 





Vid näsbensspetsen 



1,4 



2,2 





På midten af öfverläppen 



8 



11 



14 



På midteu af underläppen 



9 



10,6 



13 



Vid hakspetsen 



5 



8,5 



15 



Welcker har sålunda, sedan imn fastslagit detta bestämda kongruensförhållande 

 mellan hudprofil och skelettprofil, satt som villkor för att man skall kunna förklara 

 en skalle »äkta»; att den skall kunna inpassas i konturUnjer, som dragas genom 

 hans nio punkter, eller omvändt, att dödsmasken i stort sedt måste öfverensstämma 

 med den profil, som skallen erbjuder under tillämpning af ofvannämnda mjuk- 

 delsmått. 



Ar 1883 koui Welcker i tillfälle att göra jämförande studier mellan en döds- 

 mask af Schiller och afgjutningar af en skalle, som antogs hafva tillhört denna 

 skald. Schillers kvarlefvor, hvilka dessförinnan förvarats på ett synnerligen vårds- 

 löst sätt i ett för deras bibehållande ogynnsamt grafhvalf på kyrkogården i Weimar, 

 hade genom ett pietetslöst tillvägagångssätt vid utrymningen af en grafkammare 

 blifvit sammanförda med en mängd andras. Det var gifvetvis af synnerligt in- 

 tresse att återfinna den store mannens jordiska rester, och man måste därför an- 

 ställa en del ganska besvärliga efterforskningar bland alla de i grafhvalfvet 

 befintliga skeletten, hvarvid man för identifieringen endast hade ledning af en i 

 borgmästarens i Weimar, Carl Ijeberecht Schwabes, ägo befintlig dödsmask af Schiller. 

 Den största af samtliga skallarna var den, som närmast tycktes passa för döds- 

 masken, och antogs därför vara äkta. Man hopsamlade äfven i öfvereiisstämmelse 

 därmed de största och kraftigaste öfriga skelettdelarna och förvarade dessa rester i 

 Weimarbiblioteket till slutet af år 1827, då de bisattes i ett särskildt kapell, sedan 

 man först tagit en afgjutning af skallen. Men säkerheten för »Schillerskallens» äkthet 

 var tydligen liten, och den undersökning, som Welcker underkastade densamma, 

 med ledning dels af den Schwabe tillhöriga dödsmasken dels af en annan sådan, 

 påträffad i Weimarbiblioteket, samt med stöd och tillämpning af de på undersök- 

 ningar af mjukdelarna gjorda rönen, gaf också vid handen, att det var mer än 

 tvifvelaktigt, huruvida den ifrågavarande skallen tillhört Schiller. Han påvisade näm- 

 ligen, att en bestämd inkongruens förelåg mellan dödsraaskprofilen och kraniepro- 

 filen, förutom en del andra egendomligheter. Welckers på vetenskapliga iaktta- 

 gelser grundade förklaring, att ifrågavarande skalle var oäkta, gaf anledning till 

 talrika invändningar, och bland andra framträdde Schaaffhauseu och försvarade det 

 en gång gjorda antagandet, att skallen var äkta, dock med den modifikationen, att 

 underkäken ej tillhörde deusatnma. Welcker fasthöU emellertid sin uppfattning 



