12 



Victor Bei-fjlnnd 



tionsarbete. Han tänkte därför först på att göra en afgjutning af hufvudet på ett 

 lik, därefter macérera skallen och efter de nu som medelvärden funna måtten re- 

 konstruera fram porträttet, som sedan kunde i detalj jämföras med den första gips- 

 afgjutningen. Men då ett dylikt tillvägagångssätt emellertid skulle bli alltför om- 

 ständligt och långsamt, beslöt han sig för att gå en annan väg. Han gaf konstnären 

 Eichler i uppdrag att efter de vunna måtten göra en rekonstruktion på en skalle 

 efter en nyholländare, men lämnade honom i okunnighet om skallens ursprung. 

 Resultatet kunde Merkel jämföra med en fotografi af en nyholländare, hvarvid han 

 blef i hög grad omstämd i sitt värderande af Kollmann-Büchlys metod för rekon- 

 struktioner, ty det såg ut, som om de genomsnittstal i fråga om mjukdelarnas 

 tjocklek, som Kollmann & Büchly funnit hos européer, äfven skulle vara giltiga för 

 och äga tillämpning vid rekonstruktioner af främmande raser. 



Ungefär samtidigt med Merkel har professor C. M. Fürst gjort undersökningar 

 med Kollmann-Büchlys rekonstruktionsmetod och meddelade, år 1900, sina resultat, 

 som hafva ett särskildt intresse, därför att ifrågavarande författare själf varit ut- 

 öfvande konstnär och därigenom oberoende af en utomståendes mer eller mindre 

 subjektiva uppfattning och ärhghet. Fürsts rekonstruktion, som företogs på skallen 

 af ett skelett, hvilket påträffats vid gräfningar i en gammal klostergård i Lund och 

 hvars ålder beräknades till c:a 700 år, utmärker sig för en utomordentlig säkerhet 

 i utförandet och stor pietet i fråga om lagarna för densamma. Den egenthga af. 

 sikten med Fürsts rekonstruktionsarbete var att skaffa ett säkrare omdöme om den 

 plastiska rekonstruktionens vetenskapliga och praktiska värde. Beträffande förtjänster 

 och företräden hos de båda olika rekonstruktionsmetoderna, den plana och den 

 plastiska, skrifver C. M. Fürst: »Tydligt är, att hvarje metod har sitt värde och att 

 den fråga, inför hvilken man för tillfället är ställd, närmast bör bestämma valet af 

 rekonstruktionsmetod. Är det fråga om att identifiera eller kontrollera en känd 

 persons skalle, beror det på hvilka slags bilder man har att tillgå af denna person- 

 Har man dödsmasken, är ovillkorligen profilkonstruktionen den säkraste metoden. 

 Äger man ej dödsmasken, men väl porträtt i två eller tre dimensioner, så har man 

 ej annan metod än den plastiska att taga till. Dock måste, om både dödsmask och 

 bilder finnas, såsom t. ex. efter Kant, då planrekonstruktionen efter dödsmasken 

 . gifvit positivt resultat, en plastisk rekonstruktion kunna öka säkerheten för skallens 

 äkthet. Hafva profilkonstruktionerna däremot gifvit negativt resultat, såsom vid 

 undersökningen af Schillers skalle, så borde äfven ett plastiskt försök vara befogadt 

 och hafva sin stora betydelse, om också ej vara fullt så lockande att utföra». Fürst 

 vill ej frånkänna rekonstruktionen allt vetenskapligt värde vid studiet af rasmänni- 

 skor, men anser, att den ej kan hafva någon större allmän betydelse. Rekonstruk- 

 tionens egentliga uppgift anser Fürst bli den att tydligare lägga i dagen det indivi- 

 duella hos hufvudet, än livad kraniet ensamt förmår göra. 



På senaste tiden har H. v. Eggeling upptagit Merkels förslag till kontroll- 

 undersökning af rekonstruktionsmetodens tillförhthghet och utfört sitt arbete på föl- 

 jande sätt. På en 30 årig man, som genom hängning beröfvat sig hfvet, gjordes 



