14 



Victor Berglund 



häfda, att den vid förra undersökningen så som äkta hållna och tillvaratagna 

 Schillerskallen är falsk, att de dödsmasker som legat till grund för identifieringen 

 äro inga äkta dödsmasker utan dåliga afgjutningar af en annan samt, att den skalle 

 han nu uppsökt vid sina gräfningar i Weimar i den gamla Kassengewölbe på 

 grund af den kongruens den företer vid jämförelser med den Danneckerska por- 

 trättbysten af Schiller njåste hafva tillhört den store diktaren. Froriep har vid snia 

 undersökningar lielt åsidosatt rekonstruktionsmetoden enligt Welcker och Kollman- 

 Biichly och tyckes ej heller hysa något förtroende lill dödsmasken som ett tillför- 

 litligt dokument, när det gäller att identifiera kranier. Arbetet i sin helhet är im- 

 ponerande och bär ett tydligt vittnesbörd om det intresse som nu tycks vara rådande 

 för hithörande ting. 



Vid 43:je Tyska Antropologiska Sällskapets allmänna Sammanträde i Weimar ^ 

 i början af Augusti 1912 höll Geheimrath Prof. H. Wirchow ett föredrag öfver 

 »Gesichtsschädel und Gesichtsmaske» grundad på studier af 15 individer däraf 9 

 européer och 6 färgade. Härvid framhöll han den utomordentligt stora betydelse 

 som half profilen äger för ansiktets karaktäi-, samt att man öfver hufvudtaget af an- 

 siktskraniets form ej kan sluta sig till ansiktets utseende, och att man särskildt läm- 

 nas i sticket, då det gäller näsans storlek och form, och gör följande uttalande: 

 »Obernase und Unternase sind eben durchaus nicht in der Weise, wie Sie gewöhn- 

 lich in der Anthropologie behandelt werden, Teile eines einheitlichen Gebildes, son- 

 dern die Obernase steht in engeren Beziehungen zu den oberen Teile des Schädels, 

 und die Unternase ist in einer gewissen Abhängigkeit von der Kieferpartie. In der 

 Mundpartie der Maske treffen die beiden fornbestinnenden Bestandteile, die Weich- 

 teilkomponente, d. h. die Lippen, und die Skelettkomponente, d. h. die Kiefer mit 

 den Zähnen, in einer anfänglich schwer analysierbaren Weise zusamemn». Vid 

 samma tillfälle upprepade Geheimratli E. v. Baelz ett uttalande som han gjorde 

 redan 1901 i Mars i Berliner Anthropologischen Gesellschaft, »dass man aus dem 

 Schädel in keiner Weise einem Schluss auf die Dicke und Form der Weicbteile (z. 

 B. Nase, Lippen, Kinn) ziehen kann, dass also z. B. die Versuche, die Weichteile 

 zu einem prähistorischen Schädel zu ergänzen, als Phantasieprodukte anzusehen sind». 

 Han framhöll därjämte »dass die Verfeinerung der Typen innerhalb der Rassen 

 einhergeht mit Zurücktreten der Knochenumrisse und Ausfüllung der Vertiefungen 

 durch dickere Weichteile, namentlich durch Fett». 



Förutom dessa undersökningar på mjukdelarnas förhållande till ansiktsskelettet, 

 hade man redan länge i rent antropologiskt syfte varit sysselsatt med studier öfver 

 mjukdelarnas tjocklek på hufvudet och därvid försökt utröna, huruvida det existe- 

 rade några bestämda förhållanden mellan längd och bredd å hufvudet och å kra- 

 niet, d. v. s. om hufvudets längd- och breddindex sammanfölle med skallens. Ar 

 1868 visade Broca, att hufvudlängden i genomsnitt är 6 mm. större än skallelängden 

 och hufvudbredden 8 mm. större än bredden på skallen. Stieda, som gjort liknande 



' Archiv für Antropologie Neue Folge. Bd XII. 



