studier öfver ansiktsprofilens förhållande till kranieprofilen 



15 



undersökningar i samma utsträckning, kom till enahanda resultat och visade, att 

 hufvudsvålens tjocklek är större på sidorna än i sagittalplanet. Mies påvisade dess- 

 utom, att bestämdt relationsförhållande mellan mjukdelarnas tjocklek och hufvudets 

 absoluta längd och bredd förelåg, att således, ju större den absoluta längden och 

 bredden på hufvudet är, desto tjockare äro mjukdelsbetäckningarna. En annan 

 forskare, Weisbach (1889), bekräftade samma sakförhållande efter mera vidtgående 

 undersökningar, och Hagen (1890—1898) påpekade därjämte, att hufvudets mjuk- 

 delar hos ohka folkslag äro varierande i tjocklek. Han fann sålunda, att skillnaden 

 mellan hufvudbredd ocn skallebredd hos ett par asiatiska folkslag äro betydligt större 

 än hos européer. Särskildt omfattande på detta område äro Czekanowskis under- 

 sökningar (1907), hvilka, särskildt beträffande ålder och kön, öfverensstämma med 

 och bestyrka föregångares forskningar till fullo. Den en gång påpekade rasolik- 

 heten med afseende på mjukdelarnas tjockleksförhållaude uppkallade andra forskare 

 till fortsatta studier. F. Birkner hade redan 1903, 1904 och 1905 gjort ingående 

 undersökningar och mätningar på ansiktsmjukdelarna hos kineser och funnit, att 

 den stora skillnaden i ansiktsprofilen mellan dessa och européer är mera beroende 

 på eller betingad af olikheter i mjukdelarnas tjocklek än af skalleohkheter. Enkan- 

 nerligen vid näsroten, näsbensmidten, öfver kindbenstrakten och i midteu af ögon- 

 brynen m. fl. platser äga mjukdelarna hos kineser en betydligt större mäktighet; 

 däraf det platta ansiktet. Eugen Fischer (1905) och v. Eggeling (1909) hafva ge- 

 nom en del undersökningar på andra raser ytterligare vidgat vår kännedom om 

 dessa sakförhållanden. 



Man hade sålunda fastslagit, att det finnes en rasskillnad i fråga om mjuk- 

 delarnas tjocklek, och frågan, hvilka väfnader i mjukdelarna, som hufvudsakligen 

 betinga denna skillnad, framstod nu till besvarande. A priori hade man att vänta, 

 att muskulaturen skulle skjutas fram i förgrunden och taga det hufvudsakliga in- 

 tresset i anspråk, då ju denna har sin stora betydelse för ansiktsuttrycket. Man 

 skulle väl också våga antaga, att muskulaturen i ansiktet hos olika raser, hvilka 

 lefva under mycket olika yttre förhållanden, måste i någon grad variera. Att fram- 

 för allt olikheten i fråga om föda och därmed sammanhängande lefnadsvanor måste 

 framkalla en olikhet i ansiktets muskulatur med ty åtföljande olikhet i mjukdels- 

 förhållandena är ju helt naturligt. Att en del seder och bruk hos olika lågt stå- 

 ende folk i någon mån kunna bidraga till framkallandet af vissa ansiktstyper, får 

 man väl också antaga. För studiet af hithörande ting hafva arbeten af Ruge (1886 

 och 1887), Boas och Paulli (1908) ^ öfver muskulaturen å hufvudet hos högtstående 

 djurklasser varit af grundläggande betydelse och gjort det möjligt att se, hur an- 



1 Boas, J. E. V. und Paulli, Simon, ^Über den allgemeinen Plan der Gesichtsmuskulatur der 

 Säugetiere». Anat. Anz. Bd 33, S. 497—512. 



Ruge G. 1886. »Über die Gesichtsmuskulatur der Halbafi'en. Eine vergleichend anatomische 

 Studie». Morphol. Jahrb. Bd 11, 8. 243-315. 



Ruge (1887a) »Untersuchungen über die Gesichtsmuskulatur der Primaten». 



Ruge (1887 b) »Die vom Facialis innervierten Muskeln des Halses, Nackens und des Schädels 

 eines jungen Gorilla (Gesichtsmuskeln)». Morphol. Jahrb., Bd 12, S. 459—529. 



