38 



Victor Berglund 



säga normal skalle (se fig. 5) för skandinaver och efter denna en normal typ. 

 Mjukdelsmåtten såväl som måtten å kraniet äro som af tabellerna tydligt fram- 

 går något olika för män och kvinnor. Försöker man att med stöd af His — Koll- 

 mann— Büchlys mått rekonstruera fram ansiktsprofilen på en gifven skalle, så får 

 man högst väsentliga afvikelser från den verkliga ansiktsprofilen, hvilket bäst 

 framgår af fig. 6. Här ådagalägges också på ett eklatant sätt i huru hög 

 grad rekonstruktionen efter dessa mätningar på lik bli missvisande och falska. 

 Genom detta tillvägagångssätt att medelst röntgenfotografering skaffa sig de båda 

 profilbilderna, kan man däremot lätt kontrollera hur långt tillförlitligheten sträcker 

 sig, och hur nära man genom användandet af dessa genomsnittsmått kan komma 

 verkligheten. Man går vid en sådan undersökning tillväga på följande sätt 

 (se fig. 7 — 18). På röntgen plåten afkalkeras skelettprofilen på ett genomskinligt 

 papper. Från detta senare af kopieras skelettprofilen, genomsnittsmåtten inritas. 

 13eras yttersta punkter förenas sedan med en profillinje, hvarefter denna jämföres 

 med den verkliga profilen på den första kopian af fotografi plåten. Omvändt kan 

 man (se fig. 19 — 20) afkopiera ansiktsprofilen och så på samma sätt efter de vunna 

 mjukdelsmåtten iuteckna kranieprofilen och därefter jämföra med röntgenbilden. För 

 att undvika möjlighet af minnesbilder har jag låtit min assistent utföra kopieringen 

 och tillställa mig resp. ena gången en skelettprofil andra gången en ansiktsprofil. 

 Naturligtvis skulle man vid dessa konstruktioner sedan kunna ha rätt att röra sig 

 inom gränserna mellan maximum och minimum för de olika punkterna, och det 

 gäller därför nu att försöka utforska, om skelettprofilen ger någon anvisning i en 

 eller annan riktning för maximum eller minimum, eller med andra ord, om man af 

 kranieprofilen kan sluta till näsans storlek och huruvida det förefunnits en rak, böjd 

 eller uppnäsa. Här hafva vi då att ta hänsyn till dels nedre delen af pannbenet, 

 dels näsbenens storlek och form samt ställning till pannbenet. I extrema fall som 

 t. ex. fig. 21 är man a priori benägen att antaga, att en böjd näsa af rätt stora 

 dimensioner förefunnits, liksom man också med en näsbensprofil som i fig. 22 kan 

 anse såsom tämligen sannolikt, att en kort uppnäsa förelegat. I fall som t. ex. fig. 

 23 skulle man ju å andra sidan gärna vänta sig en böjd näsa, men fiimer en ganska 

 utpräglad uppnäsa. 



Se vi nu först efter i hvad mån nässkelettet kan vara bestämmande för näsans 

 storlek, så finna vi ett synnerligt intressant förhållande, som föreligger som en konstant. 



A/ståndet från näshensspetsen till djupaste punkten på incisura nasalis alltså af- 

 ståndet b. visar sig nämligen i det närmaste vara lika stort som afståndet från näsbenets 

 spets till näsans yttersta punkt, och afståndet mellan denna sistnämnda och djupaste 

 punkten i incisura nasalis är lika stort som afståndet b. plus ungefär 5 mm. för män 

 och 3 mm. för kvinnor. Dessa mått afvika högst oväsentligt. Se tabellerna I: a, b, c. 



För män och kvinnor ställer sig differenssiffran något ohka liksom också för 

 de olika grupperna. Vi ha sålunda att anteckna, för män grupp A. differens mellan 

 måtten b. och f. på 1,25 mm. För B. differensen 2,75 mm. och för C. 0,71, genom- 

 snittssiffran blir 1,67 mm. För kvinnor ställa sig talen som följa: För grupp A. 



