studier öfver ansiktsprofilens förhållande till kranieprofilen 



41 



där man finner en lätt convexitet på näsbenens yttersta partier men ändå typiska 

 uppnäsor med raka eller svagt konkava näsryggar. Likaså finna vi på tafla 1 å 

 N:r 16 m. och 64 m. en ganska rak näsbenskontur, men en tydlig kouvexitet å 

 näsryggen. Tafla 1 N:r 46 m. visar ett ganska långt näsben med en tydlig kon- 

 vexitet. Näsryggskonturen anger i sin öfre del en lätt konvexitet, som emellertid 

 omedelbart nedanför näsbenet öfvergår i en väl uttalad koiikavitet. Snarlikt för- 

 hållande finna vi å tafla I N:r 43 m. och 66 m. 



Näsbenets ställning till profilhnjen hos de raka näsorna är i genomsnitt 

 34^48' maximum för vinkeln är 46° och minimum 27°. Vi finna således en viss 

 öfverensstämmelse med förhållandena hos uppnäsorna, hvilket man a priori kunde 

 vänta sig, då dessa båda typer mera så att säga flyta in i hvarandra. En uppnäsa 

 företer ofta en rak näsryggslinje och är det endast näsryggens längd, som blir af- 

 görande vid inrangerandet i ena eller andra gruppen. 



Se vi efter hur förhållandena i detta afseende gestalta sig för kvinnor så kon- 

 statera vi en fullständig analogi med detn hos männen. Sålunda är näsbensvinkeln 

 hos grupp A. eller örnnäsorna 34" 18', hos grupp B eller uppnäsorna 28° 13' samt 

 hos de raka näsorna eller grupp C. 32° 9'. Maximivinkeln för örnnäsan eller grupp 

 A. är 37° och minimum 31°, för uppnäsorna resp. 40° och 12° 5', för grupp C. resp. 

 35° och 28°. 



Vi finna sålunda att man för näsans storlek har rätt stora och goda håflpunkter 

 i kranialkonturen. Formen är också som of van anförts i viss mån angifven genom 

 den vinkel näsbenet bildar mot profillinjen så tillvida som, hvilket förut är nämndt. 

 en stor vinlcel talar för höjd näsa, en liten däremot för en rak eller uppnäsa. Vill 

 man närmare granska och jämföra näsprofilkonturerna med kranialkonturen mellan 

 näsbensspetsen och spin, nasalis anterior, så skall man många gånger finna en ganska 

 slående öfverensstämmelse. NäsJconturen är eller föi efaller såsom en så att säga spegel- 

 hild af incisura yiasalis se tafla II fig. 16, 39, 21, 30, 52, 40, 45, 56, 46, 66, 47, 67, 72, 

 77, 78, 68, 44, 29, 34, 14, 12, 73, 2, 9, 27, 58, 17, 75. Bildar incisura nasahs en 

 jämn båge, så finner man en liknande böjd näsprofil; är den däremot tvärt bruten 

 har mannen spetsig näsform. Ju distinktare konturerna äro på skelettet desto renare 

 näsform. I en del fall är kongruensen nästan fullständig ex. i tafla II fig. 2, 9, 56, 

 40, 29, 34, 27, 78, 14, 12. I fig. 46 hade man af näsbenets form rätt att vänta en böjd 

 näsa, men vi finna en nästan rak sådan med en form, som väl kongruerar med 

 incisura nasahs. Särskildt intressanta äro näsbilderna på fig. 2 och 29, samt 67, 

 likaså fig. 52, se tafl. TI. 



Beträffande munnens ställning till tänderna enkannerligen framtänderna, fram- 

 går af undersökningen (se tabell V) att munspringan i allmänhet befinner sig unge- 

 fär något nedanför midten af mellersta framtanden i öfverkäken, och närmare be- 

 stämt ligger den cirka 3, B mm. ofvanför nämnda framtands nedre rand. Detta 

 senare gäller för män och varierar siffran sålunda, att den för grupp A. utgör 3,6 

 och för grupperna B. och C. 3,4 mm. 



Lunds Universitets Âi'sski'itt. N. F. Atd. 2. Bd. lU. 



