52 Victor Berglund 



(1**) M=M,-^h 

 där 



(2) h = ^^m,-M,). 



Dispersionen eller spridningen kring mediet är uttryckt genom kvantiteten o på föl- 

 jande sätt: 



(3) 



(m, — Mf + (»»2 — Mf^....-^{m^— M)^ 

 N 



eller vid användning af det provisoriska mediet 



(3*) G' = ^^m,-M,Y-b'-. 



År dispersionen nu bekant, sä få vi medelfelet — e(M) — i det beräknade mediet 

 ur formeln 



(4) .m^^. 



För ett större antal mdivider förenkla vi räkningen ytterligare genom materialets 

 indelning i klasser med ett konstant klassintervall, som ur praktisk synpunkt bör 

 tagas så att materialet omfattar 8 — 12 klasser. 



En af dessa klasser (t. ex. den mellersta) betecknas med numret noll och de öfriga 

 på ömse sidor med +1, + 2 o. s. v., samt — 1, — 2, — 3 o. s. v. 



Om nu X är klassnumret och F{x) är frekvensen (= antalet individer inom 

 klassen) så blir mittpunkten på klassen noll och vi ha 



M= + b 



där 



(5) b = ^ïixF{x) , (ö) = klassbredden). 

 Vidare få vi för dispersionen uttrycket 



(6) 



N 



Vi införa nu begreppet variationskoeflficient, hvilken är definierad genom formeln : 

 (7) ^=10«^- 



Den anger således hur mycket dispersionen belöper sig till uttryckt i procent af 

 mediet. 



Korrelationsbestämning mellan två egenskaper. 



Låt mi och m vara två observerade kvantiteter (t = 1, 2, 3 . . . iV") och låt Jf^*'* 

 och Mq'^' vara dessa kvantitetets provisoriska media, så definiera vi 



