Ljnsretning och fotelektiiskt svar i deras kvantitativa samband 



representerar således formeln väl sambandet mellan retningsenergi och det fotelek- 

 triska svarets EMK\ tröskelvärdet har beräknats till 257 \i.\}.GK. — Även för de 

 i samma Jolly's tabell meddelade mätningarna av spetsen C stämmer den. 



T nästa tabell (tab. 6) äter, som äger några observationer närmare tröskel- 

 värdet, framträda formelns brister. För ett antagligt värde på Ic {— här approxi- 

 mativt skattat till 0,6 millivolt, bliva nämligen avvikelserna avsevärt förstorade och 

 utvisa den karakteristiska systematiska grupperingen (fig. 10 och 11). Först från 

 en gräns av över tiotusen ]i.\i.GK (med en beräknad tröskel av 13 490 \i.\).GK) eger 

 formeln tillfredsställande giltighet (se tab. 7 och tig. 12 och 13). 



Till detta kapitel har sparats några överläggningar angående en omständighet, 

 som i det föregående endast flyktigt berörts. För våra granskningar hava ofta 

 icke samtliga de i en serie ingående observationerna medtagits, utan ett urval har 

 gjorts på sådant sätt, att somliga av dem försummats. Anledningen härtill har 

 varit den, att de icke ansetts ega samma vikt som de övriga. De fotelektriska 

 svaren kunna nämligen icke stegras över en viss gräns, vilken gräns de praktiskt 

 taget icke heller kunna uppnå, innan destruktiva krafter taga överhanden. Eint- 

 hoven och Jolly hava visat, att dessa destruktiva krafter i hög grad ökas genom 

 itererade belysningar med korta vilopauser, emedan ögat då så småningom blir allt 

 mer ljusadapterat. De här ifrågavarande oftalmogramspetsarnas storlek är nämligen 

 beroende på adaptationen ; endast uti ett fullständigt mörkadapterat öga nå de sin 

 fulla höjd ; vid inträdande ljusada})ti()n börja de båda avtaga — spetsen C mest. 

 Då det emellertid varit omöjligt att angiva adaptionens grad i varje särskilt fall 

 och således någon skattning av observationernas vikt icke kunnat företagas hava 

 i regel de fotelektriska svar försummats, vilka egt en mindre EMK än det närmast 

 föregående på en svagare retning. Har likväl, som uti tabell (5 och 7, en observa- 

 tion måst medtagas, vilken vägt mindre än de övrige, har den tilldelats hälvten av 

 de övriges vikter. 



Sammanfattas resultaten av vår granskning av den förändrade Wertheim- 

 SALOMONSON'ska formelns giltighet, så bliva de, att från en viss nedre gräns upp 

 mot oändligheten återgiver formeln särdeles väl sambandet mellan ljusretningens 

 energi och de fotelektriska svarens EMK. Under denna gräns däremot följer den 

 formeln representerande kurvan icke observationerna, utan når med stor tangent- 

 vinkel snabbt abskissan, medan observationerna åter långsamt, alltså med liten 

 tangentvinkel närma sig noll. Denna kurvans obenägenhet att följa observatio- 

 nerna på området för de svaga retningarna, får sin förklaring av, att kurvan sak- 

 nar inflexionspunkt, medan observationerna tydligen ligga på en kurva, som eger 

 en dylik d. v. s. på en S-formig kurva. 



^ Genom det här granskade uttryckets logaritmeiing lia chservationernas vikter successive 

 minskats. 



