Ljnsretning och fotelektriskt svar i deras kvantitativa samband 



21 



nerna är att söka däri, att den fotelektriska strömmen i allmänhet icke avledes 

 från de mest favorabla punkterna på ögonbulben. Jag har för mina mätningar 

 använt genomskinliga gelatinaelektroder, vilka på ett säkrare sätt möjliggöra pla- 

 cering i de bästa avledningspunkterna. Sådana elektroder hava Einthoven och 

 Jolly icke haft och fördenskull torde de uti avledningshänseeude hava äventyrat 

 sina försöksbetingelsers enhetlighet hos olika ögon. Olikheten i konstanten Jc's 

 storlek i Einthoven-Jolly's serie, där den uppgått till 0,4 millivolt och i Jolly's 

 första serie med grönt ljus, där den är 0,7 mv, torde sålunda bero på, att i det 

 senare fallet en gynnsammare elektrodplacering använts. 



Sammanfattas resultaten av granskningen av, i vad mån vår formel represen- 

 terar sambandet mellan ljusretning och fotelektriskt svar, så bliva de, att formeln 

 bättre än de föregående snjyger sig efter de förehggande observationerna. Anled- 

 ningen härtill är den formeln reprejenterade kurvans egenska)) att ega en inflexions- 

 punkt. På grund härav kommer vår formel att omfatta ett vidare område äu de 

 båda andra formlerna, som prövats. Medan den WEBER-FECHNER'ska formeln 

 gäller för ett litet begi'änsat område för medelstarka retningar och den Wertheim- 

 SALOMONSON'ska från ett visst undre gränsvärde på retningen, som ligger betydligt 

 över tröskeln, omfattar vår formel hela området från tröskelvärdet-enheten till så långt 

 som retningar kunna realiseras d. v. s. praktiskt taget till oändligheten. På grund 

 härav är den mera användbar för interpolationer än de båda övriga formlerna och 

 torde ävenledes uppåt till en viss nog så avlägsen gräns kunna användas för extra- 

 polering. 



