Studier Över trâdlika protoplasinabildningai- i växtcellerna 



9 



alkohol för att sedan efter 3 — 5 min. överföras i 15 — 20 — 25 — 30 — 35—40 "/o. I 40 °/o 

 alkohol tlngo de ligga ett par timmar, varefter de överflyttades i 50-procentig, där 

 de vanligen fingo förbliva en längre tid (12 — 24 timmar). I många fall erhöllos mycket 

 bra preparat genom att från 10 °/3 alkohol efter 5 min. överföra snitten i 20 "/o och 

 därpå efter ytterligare 10 min. i 30 °/ o och slutHgen i 40 "/o alkohol. Ibland visade 

 det sig tiUräckligt att efter osmiumbehandlingen nedföra snitten direkt i 40 ° o alkohol. 



Ifall preparaten icke skulle inneslutas i kanadabalsam härdades de ej med 

 starkare alkohol än 50-procentig, emedan cytoplasmasträngarna i mera koncentrerad 

 alkohol bliva mycket spröda och ytterligt lätt brista sönder '. Efter behandlingen 

 med 50 "/o alkohol överfördes snitten därför åter i 40 "/o samt efter minst 10 min. 

 i 20 °/o alkohol, och slutligen efter ytterligare 10 min. i dest. vatten. 



Genom att fixera snitt, som först noggrant studerats under mikroskopet, har 

 jag upprepade gånger kunnat fastställa, att överensstämmelsen mellan de levande 

 och fixerade cellei-na var anmärkningsvärt stor. Detta gäller så väl kärna som 

 plasma. För jämförelses skull prövades emellertid också en del andra fixeringsmedel 

 (Flemmings, Hermanns, Carnoy's lösningar, absolut alkohol, alkohol-ättiksyra ra. fl.) 

 men angående dessa kunde jag liksom Lidforss (s. 24) fastställa, att de i stort sett 

 icke giva goda resultat, då det gäller att konservera plasmastrukturer i utvuxna 

 vegetativa celler med tnnn plasmasäck och stor vakuol.. 



Även jod, som av Tunmann (1913, s. 465) använts för fixering av plasma- 

 strängar, har i regel givit sänn-e resultat än osniium-alkoholmetoden. Dock har här- 

 med iblnnd ganska goda preparat erhållits t. ex. av Aucuhn japonica (bladepidermis 

 och svampparenchym) samt Anemone iiemorom (bladepidermis). 



Ostnium-alkohohnetodens stoi'a företräden framför andra fixeringsmetoder skulle 

 enligt LiDFOKSs (s. 29) kunna förklaras genom följande förhållanden: »Die lipoid- 

 lösliche und demgemäss leicht eindringende Osmiumsäure verändert offenbar die 

 Quellbarkeit der plasmatischen Eiweissstoft'e derartig, dass die vitale Architektur 

 in ihren gröberen Umrissen vorübergehend eine gewisse Stabilität erhält, die dann 

 durch die Einwirkung des allmählich ansteigenden Alkohols definitiv erhalten 

 wird. Es ist aber zu bemerken, dass Osmiumdämpfe eine viel günstigere Wirkung 

 ausüben als gelöste Osmiumsäure. Dies steht offenbar im Einklang mit der von 

 KüRZWELLY (1902, s. 291) gemachten Erfahrung, dass giftige Stoffe im allgemeinen 

 dampfförmig intensiver wirken als im flüssigen Zustande; auch sind wohl die Be- 

 dingungen für eine postmortale Erhaltung der Plasmastructuren etwas günstiger, 

 wenn von aussen kein Wasser in die Zelle eindringt.» 



I många fall undersöktes de på ovan beskrivna sätt fixerade snitten inlagda 

 i vatten eller glycerin. Vaidigen färgades de dock med fuchsin-jodgrönt. 



De med destillerat vatten grundligt uttvättade snitten behandlades i så fall 

 med den av Zimmerman (1896, s. 6) föreskrivna blandningen av dessa färgämnen ^ 



' Även Malte (1910, s. 36) har funnit det vara lämpligast att icke härda snitten i starkare alkohol. 

 ' 1 Vol. konz. wässeriger Fnchsinlösung. 



2 » 0,1 proz. wässeriger Jodgrünlösung. 

 Lunds Universitets Årsskrift. N. F. Avd. 2. Bd 12. 2 



