12 



Åke Åkerman 



I unga, plasmarika celler förekomma ofta ett större antal sådana, i detta fall 

 vanligen ganska tjocka strängar (se fig. 2). En stor del av desamma utlöpa även 

 här från cellkärnan, som vanligen är upphängd i vakuoleiis centrum. 1 celler från 

 vegetationspunkterna träffas inga egentliga plasmîisti'ângar utan i stället breda 

 plasmabryggor mellan de nybildade vakuolerna. Mellan de vid kärnan ansättande 

 tunna trådarna och dvssa breda strängar påträffas alla möj'iga övergångar. 



I levande celler har jag ol'ta iakttagit en under stundom ganska livlig plasma- 

 strömning, varvid de nu beskrivna strängarna visa sig kunna un<Iergå betydande 

 förändringar. Dessa förändringar hava också observerats av Lidforss, men att de 

 äro fullständigt identiska med dem, som s. k. »vanliga» cytoplasmasträngar visat sig 

 undergå, har han, så vitt det av hans arbete framgår, (1908 s. 12 ff.) märkvärdigt 



nog icke lagt märke till. Deima 

 överensstämmelse är så fullständig, 

 att t. ex. Hofmeisters (1867, s. 35) 

 redogörelse för plasmasträngarnas för 

 ändringar i ståndarhåren hos Trade- 

 scanfia virginica även kan gälla för 

 de från kärnan utstrålande trådarna 

 i barkparenehymet hos Banunculus 

 Lingua. »Vorhandene Plasmastränge 

 werden an irgend einer Stelle dünner, 

 reissen durch, die Stücken werden in 

 den Wandbeleg oder in andere Stränge 

 eingezogen. Es treten neue Stränge 

 aus dem Waudbelege oder neue Zweige 

 von Strängen aus schon vorhandenen 

 hervor. Schwach divergierende Gabel- 

 ungen eines Stranges verschmelzen 

 auf weite Strecken, indem in ihnen die 

 Masse des Protoplasma beträchtlich 

 sich anhäuft. Zwei stark convergie- 

 rende oder paralelle Stränge gleicher 

 oder entgegengesetzter Strom richtung nähern sich mehr und mehr, und verschmel- 

 zen endlich zu einem einzigen». 



Även strängarnas tjocklek är underkastad ständiga förjlndringar, och det händer 

 ofta, att en sträng plötsligt sväller som en spänd muskel för att i nästa ögonblick 

 åter antaga sin ursprungliga form, något som Lidforss (s. 13) också själv ob- 

 serverat. 



Förutom dessa Vakuolen genomsättande plasmasträngar förekomma det emel- 

 lertid i de subepidermala parenchymcellerna även trådlika bildningar, vilka vid 

 medelmåttig förstoring visa sig lokaliserade till väggplasmat (se denna avh. fig. 1 och 3). 

 Ofta ansätta de vid cellkärnan, men kunna också uppträda i andra delar av cellen. 



