studier över trådlika protoplasmabildningar i växtcelleriia 



13 



Vanligen förekomma dessa till väggplasmat lokaliserade strängar i ringa antal 

 och bilda, så vitt jag kunnat finna, aldrig ett så rikt förgrenat nätverk mellan 

 kloroplasterna, som av Lidfoess (fig. 1) avbildats. 



På grund av dessa strängars lokalisation skulle det ju ligga närmast till hands 

 att antaga, att det varit sådana, som av Lidfoess beskrivits som kinoplasmasträngar. 

 Detta synes även bestyrkas därav, att jag liksom Lidfokss (s. 12) kunnat fastställa, 

 att de i dessa celler förekommande små oljedropparna förflytta sig längs dessa 

 strängar, samt att desamma kumia antaga en ganska växlande gestalt »und bald 

 hie und bald da sehr scharf differenziert /.um Vorschein kommen, um dann wieder 

 unsichtbar zu werden». 



Vid användande av stark förstoring (ung. 1,400 ggr.) är det i celler, som inne- 

 hålla ett relativt litet antal kloroplas- 

 ter, i vanliga fall ganska lätt att kon- 

 statera, att de senast beskrivna tråd- 

 lika bildningarna uppträda på kloro- 

 plasternas mot Vakuolen vända sida, 

 samt att de ofta stå i direkt sam- 

 manhang med sådana plasmasträngar, 

 som otvivelaktligen genomsätta Va- 

 kuolen. 



Genom att noggrant undersöka 

 mikrosomernas läge i strängarna och 

 i det omgivande plasmat, har jag 

 också kunnat fastställa, att dessa 

 strängar intränga något djupare i 

 Vakuolen, än den närmast omkring- 

 liggande delen av väggplasmat. 



Först sedan jag genom under- 

 sökning av levande celler med hög- 

 förstoring lyckats konstatera, hur dessa 

 bildningar uppstå (se sid. 14), blev 

 det mig äntligen klart, att desamma 

 äro ett slags trådlika förtjockningar eller veck på väggplasmat, som inskjuta i 

 Vakuolen ^. (Se fig. 3). 



Liksom de av äldre forskare (se nedan) observerade veckliknande bildningarna 

 hava också dessa visat sig kunna övergå till strängar, som genomsätta Vakuolen, 

 vilket sker på det sätt, att de som veck på väggplasmat ursprungligen uppträdande 

 strängarna »sich weiter daraus emporheben, bis die Falte sich in der Mitte löst und 

 zum frei hinübergespannte Bande wird» (Hanstein, 1880, s. 164). 



' Dylilja veckbildningar i väggplasmat hava också av äldre forskare (Hofmeister 1867, y. 

 34 — 35 och Hanstein 1870, s. 221), åtskilliga gånger iakttagits i växtceller. 



Fig. 3. Äldre barkparenchymcell. De till väggplas- 

 mat lokaliserade veckliknande bildningarna fram- 

 träda ganska tydligt i cellens nedre del. Försto- 

 ring 4')0. Fixering: osmium-alkohol. Mattson foto. 



