18 



Ike Åkerman 



att nya genom Vakuolen förlöpande plasinasträugar uppstå antingen pä det sätt, 

 att en sådan genom Vakuolen förlöpande sträng klyver sig, eller också därigenom 

 att en i väggplasmat bildad förtjockning på samma sätt, som hos Ranunculus 

 Lingua (s. 14) frigöres och bildar en sträng, som genomlöper Vakuolen. Samtidigt 

 försvinna också strängar antingen genom att sammansmälta med andra sådana eller 

 genom att uppgå i väggplasmat. 



I de hittills undersökta hänseendena hava således de i bladepidermiscellerna 

 hos denna växt förekommande trådlika protoplasmabildningarna visat sig fullständigt 

 identiska med dem hos Rununculus Lingua. Då jag i dessa celler aldrig trots ivriga 

 efterforskningar kunnat upptäcka några andra trådlika kärnutskott, följer ju härav, 

 att de av Lidporss (s. 14) beskrivna kinoplasmastrukturerua även hos denna växt 

 äro identiska med vanliga cytoplasmasträngar. En närmare undevsökning av deras 

 förhållande till cellkärnan, har också till fullo bestyrkt detta. Cellkärnan är här 

 i regel (s. 14) bipolärt byggd och ofta upphängd i Vakuolen förmedelst cytoplasma- 

 strängar, från vilka kärnsubstansen i levande celler oftast är tydligt avgränsad, 

 ehuru ett morfologiskt differentierat gränsskikt icke heller här med vanliga optiska 

 hjälpmedel kan iakttagas. 



Vad som i fixerade och färgade preparat vid ythgt betraktande möjligen skulle 

 kunna anses vara kärnmembranen ( = det av Lidforss iakttagna erytrofila kino- 

 plasmatiska höljet kring kärnan) visade sig även här liksom hos Ranunculus Lingua 

 icke vara ett gränsskikt mellan kärna och cytoplasma, utan den cytoplasmamantel, 

 som omgiver den i Vakuolen suspenderade kärnan. Några verkliga pseudopodier 

 från cellkärnan, d. v. s. utskott av samma slag som de, vilka Runnstköm (1914) 

 iakttagit, har jag här aldrig kunnat upptäcka. 



Vid fixering med Flemmings lösning, absolut alkohol, jodjodkalium eller 1 % 

 kromsyrelösning, blev kärnan klotrund, varjämte en tydlig membran uppträdde. 



De av Lidforss i andra delar av denna växt upptäckta kinoplasmasträngarna 

 (s. 14) hava vid närmare undersökning också visat sig vara »vanliga» cytoplasma- 

 strängar. Detsamma gäller ockå om de av honom hos andra Ranunculaceer [Ranu- 

 nculus auricomus och Ranunculus Nyssanns) iakttagna kinoplasmatiska förbindelse- 

 trådarna. 



I bladens epidermisceller hos Ranunculus ficaria förekommer också ett i regel 

 ovanligt rikt förgrenat nätverk av plasmasträngar, vilka vid relativt låg förstoring 

 synas vara vad man enligt Lidforss skulle beteckna som kinoplasmatiska kärn- 

 utlöpare. Genom att med hög förstoring närmare undersöka deras lokalisation, för- 

 ändringar vid plasmaströmningen och uppkomstsätt var det emellertid även här 

 relativt lätt att konstatera, att de voro »vanliga» plasmasträngar och icke utskott 

 från kärinnembranen. Deras till synes särskilt intima samband med cellkärnan 

 visade sig även här bero på att en verklig kärnmembran med våra optiska hjälp- 

 medel icke förekommer. 



