studier över trådlika protoplasmabildningar i växtcellerna 



23 



bildningarna åtminstone i de allra flesta fall genomsatte Vakuolen ocli således icke 

 voro trådlika differentieringar i en annorlunda beskaffad grundsubstans. Liksom de av 

 MiEHE avbildade kinoplasmatiska uppbäugningstrådarua voro även dessa strängar 

 här och var förtjockade (se tig. 11). Utom de strängar, som ansatte vid det cell- 

 kärnan omgivande cytoplasmat fanns här vanligen också ett antal sådana, som för- 

 löpte mellan tvänne motsatta cellväggar. De sistnämnda trådarna visade sig emeller- 

 tid vara fullständigt identiska med de förra (se tig. 11). 



Det finnes också här enstaka till väggplasmat bundna trådstrukturer. Att 

 riktigt säkert avgöra deras lokalisation har på grund av cellernas byggnad här 

 varit omöjligt. Då de emellertid i flera fall visat sig stå i direkt sammanhang med 

 Vakuolen otvivelaktligen genomkorsande strängar, och då jag dessutom sett dem 

 direkt omvandlas i sådana på samma sätt som hos Eu)u<nciihis Lingua (se sid. 14) 

 drar jag ej i betänkande att antaga, att de måste hava varit i Vakuolen inträngande 

 veckliknande plasmaauhopningar av det slag vi i det föregående åtskilliga gånger 

 påträffat. 



I snitt som undersökas i vatten eller 5 % rörsockerlösniug råkar plasmat ofta 

 i en mer eller mindre tydlig cirkulerande rörelse, varvid också strängarna beständigt 

 ändra gestalt och riktning liksom hos lianmicuhis Lingua (denna avh. s. 12). De • 

 omnämnda spolformiga ansvällningarna förflyttas från en cellvägg till en annan och 

 redan förhandenvarande strängar försvinna genom att sammansmälta med vägg- 

 plasmat under det att andra uppstå därur på förut skildrat sätt (se s. 11). 



Att dessa strängar icke, som Miehe menat (s. 388) ansätta vid hyaloplasmat 

 är i synnerhet i yngre relativt plasmarika celler lätt att konstatera och framgå ju 

 också tydligt av fig. 11. 



Återstår nu blott att undersöka dessa bildningars förhållande till cellkärnan. 

 Som åtskilliga gånger redan påpekats hava såväl Miehe som Lidfokss framhållit, 

 att de kinoplasmatiska upphängningstrådarna skulle vara bildade av samma sub- 

 stans som kärnmembranen. Även här råder emellertid fullständigt samma förhål- 

 lande som hos Ranunculus Lingua. En kärnmembran i vanlig mening står i le- 

 vande eller med osmium alkohol fixerade celler ej att upptäcka (flg. 12), och vad 

 som vid ytligt studium kan te sig som en sådan, har vid närmare undersökning 

 blott visat sig vara det cytoplasma, som omgiver den i Vakuolen inträngande kärnan. 



Den av Miehe lämnade figuren (fig. 10 i detta arbete) tyckes ju emellertid vid 

 bestämt tala för riktigheten av hans uppfattning angående de s. k. kinoplasmatiska 

 upphängningstrådarnas förhållande till hyaloplasma och kärnmembran. Jämför man 

 denna figur, som är hämtad från ett snitt, som fixerats med Flembiings lösning, 

 med de bilder man har i de levande celler eller i sådana, som fixerats med osmium- 

 alkohol, kan man lätt konstatera, att såväl protoplasma som kärna i den av Miehe 

 avbildade cellen äro synnerligen starkt deformerade. Det är därför omöjligt att av- 

 göra, om icke i den levande cellen strängarna förhållit sig på sannna sätt till cell- 

 kärna och hyaloplasma, som jag funnit vara fallet. 



