Studier över trådlika protoplasmabildningar i växteellerna 



25 



kärmnembrauen '. Understundom saknas emellertid dessa fibriller och det före- 

 kommer då blott ganska grova strängar, vilka av skäl som förut anförts (s. 12- — 14) 

 visat sig vara vanliga cytoplasumsträngar. 



Någon verklig kärnmembran har även med de högsta förstoringar icke heller 

 här kunnat iakttagas, varken i oskadade levande celler eller i sådana, som fixerats med 

 fuchsin-jodgrönt. Det rödfärgade hölje, som ofta anträffas kring kärnan, är icke 

 ett gränsskikt mellan kärnsubstansen och cytoplasmat, vilket man i många 

 fall, i synnerhet i stärkelsefattiga celler relativt lätt kan konstatera. Kärnans ut- 

 seende är för övrigt här mycket varierande. Ibland är den myntlikt utplattad med 

 mycket ojämna kanter, men ibland alldeles klotrund och med jämn kant. För öfrigt 

 torde det böra framhållas att kärnsubstansen ofta inskjuter i de grövre strängarnas 

 basala delar. Om detta beror på en aktiv gestaltningsförmåga hos kärnan eller om 

 denna pseudopodiebildning är en från kärnans sida rent passiv företeelse och en 

 följd av den i strängarna rådande s[)änningen låter sig svårligen avgöras. 



Enligt MiEHE (1899, s. 386) skulle ju cellkärnornas spolform i bladepidei mis- 

 cellerna hos Hyncintlms ovienkdis vara en tvångsform, som berodde på förekomsten 

 av de vid byaloplasmat fastväxta kinoplasmatiska upphängningstrådarna. Att detta 

 MiEHES antagande icke kan vara riktigt framgår redan därav, att strängarna icke 

 ansätta vid byaloplasmat utan vid den mot Vakuolen vettande delen av väggplas- 

 mat, längs vilket de för övrigt lätt synas kunna förskjutas. Men ännu tydligare 

 blir detta, om man undersöker celler, i vilka plasniasträngarna t. ex. genom inver- 

 kan av låg temperatur bringats att försvinna. Trots att plasmasträngar här full- 

 ständigt saknas, hava kärnorna icke antagit klotform utan äro fortfarande spol- 

 formade. 



Haemanthus coccineus. 



I bladens epidermisceller framträda de av Lidforss beskrivna trådlika kärn- 

 utlöparna synnerligen tydligt. 



Vid undersökning av levande material med hög förstoring kan man i regel 

 med lätthet konstatera, att de från cellkärnan utstrålande strängarna genomsätta 

 Vakuolen samt att de i samband med protoplasmaströmningen undergå förändringar 

 av samma slag som cytoplasmasträngarna hos Tradescanfia virginica (Hofmeister. 

 1867, s. 36). Dessa strängar äro alltid i levande celler raka och förlöpa aldrig på 

 det sätt som Lidforss (1908, fig. 31 o. 32) avbildat dem. 



Cellkärnan är vanligen alldeles klotrund eller myntliknande och ofta upphängd 

 i saftrummet förmedelst plasmasträngar. I unga celler förekomma invid densamma 

 även cytoplasmaanhopningar, som vid färgning med fuchsin-jodgrönt färgas ganska 

 starkt röda. 



Det cytoplasmaskikt, som av Lidforss beskrives som kärnmembran, visade sig 

 även här icke vara en kärnmembran i vanlig mening utan liksom hos förut i detta 



^ Dessa fibriller ligga ofta anhopade kring cellkärnan. 



Lunds Universitets Årsskrift. N. P. Avd. 2. Bd 12. 4 . 



