studier över trådlika protoplasinabildningar i växtcellerna 



29 



Liknande trâdstrukturer i strömmande plasma hava också beskrivits av andra 

 forskare t. ex. Frommann (1880, s. 32), Wigand (1885, s. 178), Berthold (1886, s. 120) 

 m. fl. Enligt Haberlandt (1901) skulle ju de av Nemec (1901) beskrivna retnings- 

 ledande strukturerna vara bildningar av detta slag. 



Efter vad som förut anförts angående de av Lidforss beskrivna »kinoplasma- 

 tiska förbindelsetrådarna» förstår man lätt, att dessa nu senast omnämnda i cyto- 

 plasmat suspenderade fibrillerna icke kunna vara identiska med dem. 



Tradescantia virginica. 



I fixerade och färgade snitt av stjälkens epidermisceller eller den där under 

 liggande kollenchymartade vävnaden, finner man ofta trådlika strukturer, som vid 

 flyktig granskning synes vara kinoplasmasträngar i Lidforss' mening, d. v. s. direkta 

 trådlika i cytoplasmat förlöpande utskott från kärnmembranen. Vid noggrannare 

 undersökning med hög förstoring visar det sig emellertid, att dessa strängar såväl i 

 fråga om lokalisation och uppkomstsätt, som också i sitt förhållande till cellkärna 

 resp. kärnmembran äro identiska med dem, som förekomma i ståndarhåren, och 

 således vanliga cytoplasmasträngar. 



I de yngre plasmarika cellerna från själva internodierna äro de i äldre celler 

 tunna plasmasträngarna ersatta med breda plasmabryggor, som skilja de små 

 vakuolerna åt. Cellkärnan är här vanligen belägen i en i cellens mitt befintlig 

 rödfärgad cytoplasmamassa. Ju äldre cellerna äro, desto mindre bliva dessa plasma- 

 massor och i utvuxna celler utgöras de blott av ett ytterligt tunt hölje. Något 

 morfologisk differentierat gränsskikt mellan kärna och cytoplasma finnes ej. 



Här har man således, liksom hos Ranunculus Lingua en kontinuerlig över- 

 gång mellan en bred plasmamassa och det tunna hölje, som av Lidforss betecknats 

 som kärnmembran. 



I celler, som skadats blir kärnans innehåll grovgranulerat, och innanför cyto- 

 plasmahöljet uppträder då i regel en tydlig kärngräns (kärnmembran). Denna är 

 utan tvivel en artefakt. Fixerar man snitt med Flemmings lösning, ehromsyra, 

 alkohol-ättiksyra eller andra fixeringsmedel, som verka starkt deformerande på cell- 

 kärnan, uppträder även en dylik membran. 



Selaginella Martens!!. 



I barkparenchymet hos denna växt har Haberlandt redan år 1888 påvisat 

 ett slag av förbindelsetrådar mellan kloroplasterna. 



Då Lidforss (1908, s. 28) vid sina undersökningar över kinoplasmatiska förbindel- 

 setrådar kunde konstatera, att »der längliche Zellkern bipolar in kinoplasmatische 

 Ausläufer ausgezogen ist, welche in ihrem weiteren Verlaufe mit den von Haber- 

 landt abgebildeten, die Chloroplasten verbindenden Plasmasträngen identisch sind». 



