studier över trådlika protoplasmabildningar i växtcelleriia 



51 



nitrat. Efter en viss tid undersöktes snitten sedan på vanligt sätt under mikro- 

 skopet antingen levande, eller också tixerades de efter den av mig förut beskrivna 

 metoden (Åkerman 1914). Experimenten förtogos vanligen, då annat ej framhålles, 

 vid ungefär 18" temperatur och i svagt diffust ljus. Vid varje experiment före- 

 komma kontrollpreparat i vatten. 



Exp. 1. 



Ranunculus Lingua. Snitt från bladskaftets nedre del, vilka jämte epidermis- 

 vävnaden innehöllo åtminstone ett av de under deima vävnad belägna parencliyma- 

 tiska cellagren, plasmolyserades med 7^ ^- kaliumnitratlösuing. Redan efter 5 mi- 

 nuter hade tydlig plasmolys inträtt, och efter ytterligare 10 minuters förlopp hade 

 antalet plasmasträngar, som vid försökets början var helt ringa, högst betydligt 

 ökats. Efter 2 timmar hade i samt- 

 liga celler ett rikt förgrenat nätverk 

 utbildats. Kärnan, som ursprung- 

 ligen var belägen i väggplasmat, 

 hade nu i flertalet celler blivit »upp- 

 hängd» i vakuolens centrum (se 

 fig. 26). 



Exp. 2. 



Banunenlus Lingua (assimile- 

 rande barkparenchym), Mercurialis 

 annua och Tradescantin inrginica 

 (stjälkens epidermis). Plasmolys med 

 0,75 n. glykoslösning. 



Efter 1 timmes uppehåll i den 

 plasmolyseraude lösningen hade i 

 samtliga celler ett rikt förgrenat 

 nätverk av plasmasträngar utbildats ^'g- 2'^- del av ett i 0,75 n. druvsockerlösning plas- 



. molvserat snitt av Ranunculus Lingua Qa&r^p^xenchym). 



(se fig. 27). Erter 24 tunmar kvar- p^rstoring 250. Fixering: se texten. Mattson foto. 

 stod detta blott hos Ranunculus 



Lingua och Mercurialis annua. Hos Tradescantia virginica hade de allra flesta strän- 

 garna försvuimit och plasmat anhopat sig kring cellkärnan på det sätt, soin Küster 

 (1910) beskrivit. 



Exp. 3. 



Hcemanthtis coccineus. Bladepidermisceller, plasmolyserade med 0,6 n-glykoslösning. 



Efter 1 timme var antalet plasmasträngar i de plasmolyserade cellerna ojämförligt 

 mycket större än hos kontrollpreparateii, som lågo i vattenledningsvatten. Efter 3 

 timmar funnos ännu ett stort antal plasmasträngar, ehuru plasmat redan hade börjat 

 anhopa sig kring kärnan på det sätt som Küster (1910) beskrivit. Efter 5 timmar 

 var plasmasträngarnas antal åter helt obetydligt. Plasmat hade nämligen då till största 

 delen anhopats kring cellkärnan. Samma resultat erhölls med 0,3 n. KNOg-lösning. 



