52 



Åke Åkerman 



Liknande försök hava företagits med Allium cepa (epidermisceller från lökfjäll: 

 0,76 n. druvsockerlösning), fig. 28), Ranunculus Lingua (bladepidermis : 0,75 n. frukt- 

 sockerlösning) Vicia phaba (bladepidermisceller: 0,6 rörsockerlösniug) ni. fl. och hava 

 alla givit samma resultat, nämligen det att plasmasträngar efter 1 — 2 timmar i 

 större eller mindre grad utbildats i sambaud med plasmolysen. 



Denna utbildning av plasmasträngar vid plasmolys förutsätter, att plasmolysen 

 icke sker med allt för stor våldsamhet. Vid plasmolys med mycket koncentrerade 

 lösningar av t. ex. | n. lösningar av druvsocker eller kaliumnitrat har jag hos Raniin- 



Fig. 28. Allium cepa. Epidermisceller från den morfologiska undersidan av ett lökfjäll; 

 a i vatten, b plasmolyserade med 0,75 n, druvsockerlösning. 

 Förstoring 150. Fixering: osmium-alkohol. 



cuius Lingua (barkparcnchym), Hœmanthus coccineus (bladepidermis), Umbilicus sp. 

 (epidermis fr. stjälken) liksom Hofmeister (1867, s. 52) iakttagit, att plasmasträn- 

 garua vanligen' försvinna för att dock i många fall efter någon tid åter utbildas. Det 

 mest ändamålsenliga förfaringssättet vid undersökningar av detta slag torde därför 

 vara att innesluta snitten under täckglas i en lösning av så låg koncentration, att 

 den icke framkallar plasmolys och därpå helt enkelt låta preparatet ligga någon tid, 

 så att lösningen genom avdunstning av vatten så småningom blir så koncentrerad att 

 plasmolys inträder. 



Med denna metod^ hava experiment företagits med följande växtdelar: Bellis 

 perennis (epidermis från bladundersidan: druvsocker). Ranunculus Lingua (blad- 



