studier över trådlika protoplasmabildningar i växtcellerna 



53 



epidermis: galaktos, kaliumuitrat, kalciumnitrat), Aucuba japonica {sYamp\)a.renchym: 

 druvsocker och kaliumuitrat), Hyacinthus orientalis (bladepidermis : druvsocker och 

 galaktos) SelagineUa Martensii (barkparenchym : rörsocker). Även vid användande 

 av detta förfaringssätt uppstod det i samband med plasmolysen ett stort antal 

 plasmasträngar. 



Utbildningen av plasmasträngar vid plasmolys sker på samma sätt som förut 

 beskrivits alltså vanligen därigenom, att ett slags veckliknaude bildningar uppstå, vilka 

 kunna frigöras och bilda genom Vakuolen förlöpande strängar (se denna avh. s. 14). 



Att närmare avgöra varpå denna vid plasmolys inträdande ofta mycket bety- 

 dande ökningar av plasmasträngarnas numeriska antal beror, torde för närvarande 

 vara så gott som omöjligt. Då plasmasträngarnas antal i cellerna naturligtvis i hög 

 grad är beroende av hur stor plasmats volym är i förhållande till vakuolens, så 

 ligger det utan tvivel närmast till hands att antaga, att anledningen till att plasma- 

 strängar utbildas vid plasmolys skulle vara den att vakuolens volym minskats och 

 plasmats samtidigt undergått en relativ ökning. 



Detta bestyrkes i viss mån därav, att åtminstone hos Ranunculus Lingua an- 

 talet plasmasträngar visat sig bliva större vid stark än vid svag plasmolys. I andra 

 fall (t. ex. hos Allium cepa) har emellertid ofta ett lika stort antal strängar anträffats 

 vid svag plasmolys som vid stark, vilket tyder på att även upphävandet av turgorn 

 och den vid plasmats kontraktion från cellväggen inträdande läderingen (Hecht 

 1912) också skulle vara av betydelse. 



I de flesta fall samlas till sist plasmat, som Küster (1910) redan påvisat, kring 

 kärnan, och plasmasträngarnas antal avtager då också allt mer och mer. Dessa plas- 

 maanliopningar uppstå i vissa fall efter ganska kort tid, och «sträugstadiet» blir 

 därför av kort varaktighet. I andra fall t. ex. hos Ranunculus Lingua och Mercu- 

 rialis annua (stjälkepidermis och assimilerande parenchym) fortfar plasmats anord- 

 ning i trådar eller strängar ännu efter 24 timmar; vid plasmolys av Ranunculus 

 Lingua med 0,7 n. rörsockerlösning t. o. m. 3 dygn eller längre. 



Denna utbildning av plasmasträngar vid plasmolys har också i hög grad visat 

 sig beroende av temperaturen. Så utbildas t. ex. hos Ranunculus Lingua ett mycket 

 större antal plasmasträngar vid -|- 20" temperatur än vid -\- 5". Vid ännu lägre 

 temperatur, O** och därunder, utbildas inga strängar alls, utan de redan förekom- 

 mande indragas, något som jag genom ett flertal experiment kunnat övertyga mig 

 om. Av dessa experiment anföres blott följande: 



Av en Ranunculus Lingua-\)\a.niQ, gjordes med en rakkniv en del tangen- 

 tiala längdsnitt, vilka utom epidermis iiinehöllo åtminstone ett lager av de där- 

 under liggande parenchymcellerna. En del av dessa snitt nedlades i en liten glas- 

 skål i 20 ccm. av en 0,7 n. glykoslösning av 18" temperatur och resten i en lika 

 koncentrerad lösning, vars temperatur förmedelst en köldblandning nedbringats till 

 omkring + O" C. Såväl i epidermis som i parenchymcellerna funnos vid försökets 

 början blott ett ringa antal plasmasträngar. Efter 1 timme hade i båda försökskärlen 

 såväl epidermisceller som de underliggande parenchymcellerna blivit tydligt plas- 



