28 



Victor Berglund 



mycket värdefullare, som den ju för oss möjliggjorde kontroll af sådana lungom- 

 råden, som förut helt undandragit sig undersökning. »Somit kann in vielen Fällan 

 aus dem Röntgenbefunde mit eben solcher Sicherheit auf das Bestehen einer Tu- 

 berkulose geschlossen werden, wie aus typischen Krankheitssymptomen oder aus dem 

 eigenartigen Verlaufe der Krankheit» (Rieder). Påvisandet af ett status lymphaticus 

 i V. Behrings mening kan således blifva ett stöd för tuberkulosdiagnosen. Fördelen 

 af och förtjänsten med Röntgenundersökningen ligger också däri, att denna under- 

 sökning lämnar en god öfversikt öfver hela lunggebitet. — Snart kom helt natur- 

 ligt Röntgenundersökningen att användas för att utröna den tuberkulösa infektions- 

 vägen. I det föregående äro de båda hufvuduppfattningarna beträffande tuberku- 

 losens infektionsvägar omnämnda. — Den ursprungliga och af v. Behring och hans 

 lärjungar, Rieder m. fl., omfattade teorien lär, att tuberkulosinfektion fortskrider 

 från hilus uppåt och utåt mot lungspetsarna. Först här blir den kliniskt påvis- 

 bar. — Den andra uppfattningen var den af Parrot, Küss, Golm, H. Albrecht, 

 E. Albrecht, Hedrén, Han^burger m. fl. företrädda, som höll före, att inträdesstället 

 för den första infektionen fanns i lungan, och att körtelansvällningarna voro sekundära. 



De Röutgenologiska förändringarna i hilus betingas således, efter hvad ofvan 

 antydt är, oftast af förändringar i lymfkörtlarna och i samband därmed skeende 

 infiltration af lungväfven i de centrala, närmast hilus belägna partierna. 



Under patologiska förhållanden te sig de ifrågavarande lymfkörtlarna såsom 

 rundade eller ovala och aflånga ofta nog skarpt begränsade skuggor. Allt efter 

 den olika tätheten särskiljer man olika patologiskt-anatomiska förändringar i dessa 

 lymfkörtlar. Paul Krause påpekar härom följande: »markig geschwollene grössere 

 Drüsen werden nur dann erkennbar, wenn die umgebenden Lungenpartien durch 

 normalen Luftgehalt eine Abgrenzung ermöglichen. Verkäste Lymphdrüsen heben 

 sich häufig nicht mehr ab, als markig, geschwollene, wenn sie aus reinem tuber- 

 kulösem Käse bestehen. Am besten sichtbar werden schiefrig indurierte und vor 

 allem kalkhaltige Lymphdrüsen. Letztere heben sich in vielen Fällen so scharf 

 wie ein Projektil von dem Lungengewebe ab». En annan forskare (Lorey) fram- 

 håller följande kännetecken : Lymfkörtelskuggorna framträda minst vid rent märgigt 

 ansvällda körtlar, starkare vid skifferfärgad bindväfsinduration eller antrakos i 

 körtlarna. Den ostigt nedsmälta körteln absorberar på grund af sin stora halt af 

 chlornatrium och fosforsyrad kalk Röntgenstrålarna i mycket hög grad. Kalk- 

 blandade körtlar framträda därför också så distinkt, att man ej kan undgå att ob- 

 servera dem. Den ostiga smältningen såväl som kalkaflagringen sker likvisst ej 

 alltid regelbundet och likformigt, hvilket understundom kan gifva uppslag till 

 en mångfald af fläckiga och spräckliga teckningar. Ofta visa de patologiskt- 

 anatomiskt förändrade körtlarna perifera utlöpare, hvilka åstadkomma stjärnfor- 

 miga bildningar. J^igga flera körtlar sammanpackade, så kunna de åstadkomma 

 en kompakt i midtelskuggan öfvergående skugga, som utåt markeras genom en 

 oregelbunden och ojämn, med djupare och grundare insänkningar försedd kontur. 

 — Genom talrika iakttagelser är det påvisadt, att patologiskt förändrade väfnader, 



