Tuberkulos i lungorna hos barn i åldern 5 — 13 år 



33 



lateralgelegene verkästen Drüsen müssen einen von den dort hellsten Lungentrans- 

 parenz am meisten abstechenden Schatten werfen, sie können, wenigstens auf den 

 Platte, nic])t übersehen werden. Die mehr medialplazierten Glandulae, die zum 

 grössten Teil in den dichesten Wirrwarr der Gefiiss- und Bronchialzeichnung 

 fallen, treten weniger eklatant hervor und müssen mitunter im Bilde erst gesucht 

 werden. Es bedarf zuweilen in den Fällen, wo hilusferne Drüsen nicht beteiligt 

 sind, recht genauer und wiederholter Studien der betreffenden Platten und Ver- 

 gleiche mit zweifellos noimalen Röntgenogrammen, um eine sichere Auskunft geben 

 zu können». För att mera i detalj kunna afgöra skillnaden mellan indui'erade och 

 ostigt nedsmälta körtlai' förutsattes synnerligen goda Röntgenfotografier, och en och 

 annan gång skall det därför kunna lyckas att utdifferentiera dessa. Härom skrif- 

 ver Kölder: »Eine iudurierte Drüse mag einen kleineren homogenen Schatten ab- 

 geben, während die verkäste Drüse infolge des Umstandes, dass selten die ganze 

 Drüse eine gleiclnnässige Käsermasse ist, einen mehi' fleckigen Schattenriss produziere. 

 Som en mycket viktig fråga frainhålles, huruvida tuberkulösa, men ännu icke för- 

 ändrade (unverkäste) lymfkörtlar i thorax öfverhufvud taget kunna påvisas af Röntgen- 

 strålar. Köhler ansluter sig till den förut näiimda uppfattningen, som de flesta 

 Röntgenologer hysa, nämligen alt normala hihis- och piilmonalJcöiilar hos barn icke 

 Eöidgcnografslt kunna påvisas. Vid en begynnande tuberkeleruption i en lymf- 

 körtel sväller denna föi'st an och förstorar sig till omkring det fyrdubbla. Den 

 mjuka, lymfoida väfnaden hos sådana körtlar bildar ett obetydligt hinder för Rönt- 

 genstrålarna, och Alban Köhler har experin:ientelt visat, att dylika körtlar endast 

 obetydhgt gifva sig till känna. En till det dubbla förstorad körtel kan emellertid 

 gifva sig till känna genom en skugga, om Jholt denna icke sammanfaller med skug- 

 gor at närliggande tätare väfnader. I midten och mot basen af lungan framträder 

 således förstorade körtlar af hvarje slag på en god Röntgenfotografi, men ju när- 

 niare hilus de ligga, desto mer döljas de af skuggor från broncher och blodkärl. 

 Naturligtvis måste dylika körtelskuggor ändå, som ofvan nämndt är, bidraga till 

 att förstärka den normala hilusteckningen. Gynnsammast framträda tydligtvis så- 

 dana fall på en Röntgeuplåt, där man har ansvällning icke blott af enstaka körtlar, 

 utan af hela körtelpaket. Alban Kölder håller före, att det är för lymfkörtlarnas 

 Röntgenografiska påvisande fördelaktigast, om dessa hafva uppnått en storlek af 

 ungefär en valnöt, emedan just sådana körtelansvälluingar ej kunna påvisas vare 

 sig med perkussion eller auskultation. Han påpekar också en speciell form af tu- 

 berkulos, som karakteriseras genom en mycket obetydlig tendens till smältning, 

 hvarför den i mångt och mycket påminner om en tumör, då den dessutom äger 

 en viss fast konsistens och en viss benägenhet till fibrös omvandling. Denna form 

 af tuberkulos påvisas mycket lätt å Röntgen, men är många gånger svår att diffe- 

 rentialdiagnosticera från mediastinalturaörer och aneurysmer. (S. Askanazy har i 

 Zeitschr. f. klin. Medizin 1897 beskrifvit ifrågavarande form af tuberkulos i en 

 uppsats, som han kallar »Ueber tumorartiges Auftreten der Tuberkulose»). Dessa 

 »lymfkörtel tumörer» kunna många gånger endast påvisas i sned genomlysning, sär- 



Luiid.s Universitets Årsskrift. N. F. Avd. 2. Bd 12. 5 



