38 



Victor Bersjlund 



8) »Beobachtet man einen feinen, etwa 2 ni. m. breiten weissen Saum, welcher 

 der unteren Kante der zweiten Rippe anhegt. Die Deutung dieses Schattens ist 

 schwierig. Am wahrscheinhchsten ist die Annahme, dass man es in solchen Fcällen 

 mit einen] Tiefstand der Lungenspitzen zu thun hat. Der scharfrandig koiiturierte 

 Saum wiu-de dann als Bedecl<.ung der obersten Partien der Lungenspitzen anzusehen 

 sein. Tritt dieser Schatten einseitig bei Patienten, welche der Lungenspitzentuber- 

 kulose verdächtig sind, auf, so ist ihm eine diagnostische Bedeutung bezüglich 

 Tiefstandes der Lungenspitzen beizumessen. Findet er sich, wie sehr häufig, doppel- 

 seitig bei sicher lungengesunden Menschen, so kann man ihm keine pathologische 

 Bedeutung zusprechen, muss vielmehr annnehmen, dass bei diesen Personen die 

 Lungenspitzen tiefer als gewöhnlich stehen.» 



Hvad ytterligare Köntgendiagnosen i fråga om lungspetstuberkulosen beträffar 

 så hafva på senare åren en mängd kritiska forskare såsom Adam, Ansprenger, 

 Bouchard, Gardnier, Kölder, Rieder, Schellenberg m. Ii. påpekat, att man kan Rönt- 

 genologiskt påvisa förändringar, som med öfriga diagnostiska hjälpmedel undandraga 

 sig vår uppmärksamhet. 



En fråga som, när det gäller lungs[)etsarna, ovillkorligen tränger sig fram, är 

 den, om de båda lungs})etsarna under normala föi'hällanden äro fullt lika beträffande 

 klarhet och utsträckning. Somliga autorer (Williams) påstå, att den högra spetsen är 

 mörkare än den vänstra, hvilket förnekas af andra (bl. a. Holzknecht). Angående 

 värdet af det s. k. Williamska symptomet, d. v. s. den föi'långsammade rörelsen å 

 diaphragma på den sjuka sidan, äro meningarna mycket delade. Så fann Albers 

 Schöuberg symptomet i Vs af sina fall. Krause i hälften, Assmann sällan, Kölder 

 knappt någon gång. Ansprenger, Wenckebach och Doban tillmäta symptomet värde. 

 Klewitz ansluter sig till Köhler i fråga onj värdesättningen af detsamma. Bittorf 

 har (1911) [)åvisat, att en sjuk tungspets senare klarnar upp under inspiration än 

 en frisk, (LTeber ungleichseitiges Aufleuchten der Lungenspitzen in Röntgenbilde), 

 och Kreuzfuchs har året efter som ett differentialdiagnosticum frandiållit, att den 

 sjuka lungspetsen äfven efter hosta ej tillräckligt eller i samma grad som den friska 

 får den normala genondysbarheten. En annan forskare (LIulst) har fäst uppmärk- 

 samheten vid ett annat fenomen beträffande tungspetsarna. Han påvisar nämligen, 

 att lungspetsarna under en hoststöt utvidgas »medianwärts» samt att denna ut- 

 vidgning kan uppgå ända till 1 cm. — samtidigt afsmalnar trachean. Om en lung- 

 s})ets är tuberkulöst förändrad, upphör denna utvidgning. 



Den af Albers Schönberg i punkt 8 beskrifna »Begleitsaum» förklaras äfven 

 af Assmann härröra från lungspetsarnas öfre mjukdelsbegränsning. Under skrump- 

 ningsprocesser i en tungspets kan ofvannämnda skugga få större bredd. Följande 

 omständigheter kunna åstadkomma, att en frisk tungspets synes dunklare än nor- 

 malt, förändringar i integumentet t. ex. skleroderni, stark ökning af den subkutana 

 bindväfven, förstorade, ostigt smälta, indurerade eller förkalkade lymfköi'tlar i fossae 

 supraclaviculares, starkt utvecklad muskulatur, sammanfallande skuggor af klaviculan 

 och första refbenet. Slutligen ha Hiirtner (Verdichtungen im Lungeugewebe, vor- 



