54 



Victor Berglund 



klaras däraf, att lungans och bröstkorgens rörelser ej äro fullkomligt synchrona, utan 

 att en inspiration resp. exspiratiou kan fortsättas till viss grad, äfven sedan thorax- 

 rörelsen genom viljans inflytande blifvit afbruten, samt att lungutvidgningen ej 

 alltid sker i samma ögonblick som thoraxrörelsen insattes. En annan egendom- 

 lighet, som i samband med det föregående förtjänar ett omnämnande, är att man 

 ibland finner en tydlig lungteckuing af ett parti i lungan, samtidigt med att ett 

 annat parti företer en viss otydlighet i teckningen. Mestadels är det så, att det 

 suddiga partiet med jämn öfvergång förtonar i det tydligare, samt att det otydligaste 

 i lungteckningen befinner sig i öfre fältet, när det nedre lungfältet visar distinkt 

 lungteckuing och vice versa. 



Ej sällan finner man ganska väl markerade, tämligen tjocka stråk från nedre 

 hilus{)olen fortsätta ned mot det mediala partiet af diaphragma, där de förtona. 

 Dessa grenformigt uppdelade stråk härröra tvifvelsutan från broncher; då de mot- 

 svara den stora hufvudbronchens förlopp, och få ej tillskrifvas någon patologisk 

 betydelse. Ej sällan kan en tydlig dubbelkonturering urskiljas å teckningen, som 

 för öfrigt i allo liknar bronchförgreningar. Från nu nämnda stråk kan man emel- 

 lertid understundom få se en enstaka utåt divergerande teckning fortsättande utåt 

 och nedåt mot sinus phrenicocostalis. Se tafla II: 1. Ett dylikt stråk har ibland 

 kortare utlöpare samt olika täthet och tjocklek, så att det får ett perlbandslikuande 

 utseende. Det anatomiska substratet kan ej med säkerhet afgöras. Läget och ut- 

 seendet tyder mest på ett lymfkärl med förtjockade väggar. Den omständigheten, 

 att teckningen ibland kan förefalla jämntjock ända ut till periferin af lungan, talar 

 mot antagandet af bronch eller ett blodkärl. Hvad i öfrigt angår det anatomiska 

 underlaget för lungteckningen, får man gifva de forskare rätt, som hålla före, att 

 samtliga i lungorna förefintliga väfnader bidraga till uppkomsten af ifrågavarande 

 teckning. Ätt under vissa förhållanden blodkärl kunna åstadkomma en förstärk- 

 ning af lungteckningen och under andra broncher och lymfkärl, torde numera, efter 

 hvad experimentella undersökningar gifvit vid handen, ej kunna förnekas, lika litet 

 som man kan frånkänna något organ betydelse vid en starkt förstorad och förstärkt 

 hilusteckning. Vid ett tillfälle finner man en bildning, som mera liknar ett blod- 

 kärl, vid ett annat påminner den mera om en bronch. Å figg. 8 — 9 åskådliggöres 

 blodkärlsfördelningen i en lunga och å fig. 10, den teckning, som broncherna kunna 

 åstadkomma. 



En väfnad som i fråga om hilusteckn ingen spelar en enormt stor roll är lymf- 

 körtlarna, se tavla I: 1. Särskildt gäller detta, då hilusteckningen är starkt förstorad 

 och markerad. Afven om man i likhet med de flesta forskare på detta område 

 vill fasthålla den uppfattningen, att lymfkörtlarna under normala förhållanden ej 

 kunna åstadkomma någon skugga på Röntgenplåten, så kan man numera ej från- 

 känna dem betydelse vid förstärkande af hilusteckningen, innan de ännu undgått 

 någon som helst patologisk förändring. — För tydande af abnorma teckningar 

 inne i själfva lungfälten bhr det af största betydelse att af göra, huru långt in i 

 lungorna man vågar räkna med förefintligheten af lymfkörtlar. Cruveilhier har 



