106 



Victor Berglund 



gångssättet sättes stora fordringar, och det gäller att ej för mycket schablonisera, 

 utan försöka att i hvarje särskildt fall väl afväga inställningen, exponeringstiden 

 och framkallningen. I en del fall vinner plåten på snabb exponering, men om 

 det ej gäller allt för små barn, torde exponering på tid vara att föredraga. 



Det lönar mödan mer än väl att försöka lugnt klargöra för barnet, hvad saken 

 gäller, och öfva det i att behärska sin respiration. Man bör alltså låta en yngre 

 gärna först åse fotograferingen af en äldre mera försigkommen och orädd individ. 



Granskar man två på olika tider tagna fullgoda Röntgenogram af samma indi- 

 vid, så frapperas man oftast af en påfallande kongruens. Man kan återfinna härdar 

 och fläckar af ett knappnålshufvuds storlek. Härvid beror det likvisst oändligt 

 mycket på fläckarnes, resp. härdarnes, täthet, så till vida som en redan kalkvaudlad 

 härd sticker distinkt af mot omgifningen, och kan därför säkert urskiljas, under 

 det att i de fall, där tätheten ej är mycket större än den omgifvande lungteckningen, 

 det ofta ställer sig nästan omöjligt att säkert utdifferentiera en sådan härd. En ej 

 kalkvaudlad härd aftecknar sig nämligen ganska obetydligt från omgifningen och 

 kan därför, om den vid ena tillfället kommer att ligga mellan refbenen, men i det 

 andra öfver ett sådant, i senare fallet lätt undandraga sig uppmärksamheten. En 

 aldrig så obetydlig olikhet i exponeringen kan äfven göra, att en vid ett tillfälle 

 synlig härd vid ett annat blir mindre tydligt framträdande och knappast urskiljbar. 

 Respirationsrörelsen spelar härvid en mycket stor roll. Det är tydligt att en tätare 

 bildning framträder bättre, om den omgifvande Inngväfven är starkt luftfylld. Att 

 en härd i ena fallet blifvit mera framträdande och tydligare än i det andra, kan 

 understundom hafva berott på att den kommit att tagas på höjden av inspiriet 

 under det att den senare kanske exponerats vid början af en inspirationsfas eller 

 under exspiriet. 



När det gällt att jämföra en härd i lungan på Röntgenplåtar från olika till- 

 fällen, har man därför nästan uteslutande varit hänvisad till de mer eller mindre 

 kalkvaudlade härdarne eller sådana som ifråga om sin form varit särskildt markanta. 

 Det har då visat sig, att man vare sig vid den förnyade undersökningen, som före- 

 togs några veckor senare, eller den som ägde rum ett år efter den första, kunnat 

 finna något som tydde på, att en härd kan försvinna eller undergå några föränd- 

 ringar i öfrigt. Härdarna återfinnas på samma ställe och i samma storlek på den 

 andra och tredje plåten som på den första. Att alltså en förändring af eller i en 

 redan kalkvaudlad tnbei'kulös härd ej har kunnat konstateras under vanliga förhål- 

 landen under loppet af ett år, har med all tydlighet framgått af föreliggande under- 

 sökning. Därmed är dock ej uteslutet, att härden innan det inträdt förkalkning i 

 väggarna kunnat résorberas och försvinna, och på dylikt vis kvarstår alltjämt den 

 i början framhållna möjligheten, att en undersökning vid autopsi kan gifva till 

 resultat ett väsentligt mindre antal härdar, än de som i demia med Röntgenmetod 

 företagna undersökning visats förekomma. 



