16 



Gustaf Petrén 



uti fall 1 fick pat. efter 5 veckors ikterns 1 vecka före operationen »subkutana 

 blödningar här och h var öfver hela kroppen, mei^t å buken», 



och fall 36 hade under de sista 3 veckorna före operationen upprepade näsblöd- 

 ningar, någon gång ymnig. 



Uti de 2 återstående fallen äro blödningarna omnämnda endast uti sektions- 

 protokollen, men då dessa båda patienter afledo redan resp. operationsdagen och 1 

 dygn efter oper., så hafva blödningarna sannolikt funnits äfven före laparotomin: 



faJjl 11 hade här och där mindre subkutana blödningar, 



fall 50 hade talrika hudblödningar å särskildt underarmar och underben. 



Nu äro visserligen en del af sjukhistorierna så defekta och kortfattade, att 

 man ej kan draga några som helst slutsatser af frånvaron af dylika uppgifter i 

 dessa fall, men å andra sidan äro tlertalet sjukhistorier så pass fullständiga — i 

 synnerhet i sin ursprungliga, oafkortade form — , att spontana blödi:iingar med sä- 

 kerhet skulle varit omnämnda, om de iakttagits. Af ifrågavarande kasuistik att 

 döma, är det sålunda endast ett fåtal af fallen med letal cholämisJc blödning efter 

 laparotomi, som förut visat symtom af hämorrhagisk diates. A andra sidan fram- 

 håller en på detta område så erfaren man som Kehr \ att cholämisk diates inga- 

 lunda kontraindicerar operation: »Ich habe bei ausgedehnten subkutanen Blutungen 

 operiert och doch noch völlige Heilung erzielt». Under sådana förhållanden är det 

 utan vidare klart, hni' liten hjälp kirurgen har af förefintligiieten eller frånvaron 

 af spontana blödningar å den höggradigt ikteriske patienten för att bedöma blöd- 

 ningsrisken efter en eventuell laparotomi. 



De postoperativa cholättii-blödningarnas klinik. 



Som af det nyssanförda framgår, gifver sig den liämorrhagiska diatesen i 

 dessa sedermera olyckligt förlöpande choläraifall oftast icke till känna före opera- 

 tionen. Hur ter sig då blödningen vid själfva operationen uti dessa fall? Större 

 delen af kasuistikens sjukhistorier — äfven de med utförliga och fullständiga opera- 

 tionsberättelser — meddela inga som helst uppgifter, att vederbörande förmärkt 

 eller besvärats af riklig eller abnorm blödning under laparotomin ; i somliga af 

 fallen (som i fall 30, 49 m. fl.) påpekas t. o. m. direkt: »ingen särskild blödning 

 under operationen». I några af kasuistikens fall är dock sådan omnämnd: så uti 

 fall 5 »rätt riklig parenchymatös blödning», i fall 20 »påfallande blödning», i fall 

 45 »påtagligt liflig blödning ur hudkäilen under opeiationen», uti fall 36, som haft 

 näsblödning upprepade gånger redan förut, »olycksbådande benägenhet för blöd- 

 ning under operationen» samt uti fallen 28, 43 och 58 »riklig eller betydande 

 cholämisk blödning» under ingreppet; i fall 35 slöts buksåret med särskildt nog- 

 grann suturering för blödningens skull, som dock fortsatte; och i operationsberät- 

 telsen till fall 26 slutligen är anmärkt: »blödning ur lefveii)ädden» efter gallblås" 



' Kehb, Die Praxis der Gallenwege-Chirurgi. 1913; hd I; s. 254. 



