20 



Gustaf Petién 



För så vidt det är berättigadt att draga allmänna slutsatser af en kasuistik 

 ej stöi-re än den ifi'âgavaraude, skulle resultaten af den nu gjorda granskningen 

 beträffande tidpunkten i'ör de cholämiska blödningarnas uppträdande och för de af 

 dera förorsakade dödsfallen kunna formuleras på följande sätt. Den postoperativa, 

 cholämiska blödningen med letal utgång börjar ofta — i minst '/3 af alla fallen — - 

 redan operationsdagen, i mer än Va af fallen under de 2 första dygnen, i flertalet 

 fall under de första 3 à 4 dygnen och nästan alHid under första veckan efter 

 laparotomin. Dödsfallen af cholämisk efterblödning inti'äffa uti mer än '/s af 

 fallen under de första 3 dygnen efter operationen, uti flertalet af de återstående 

 fallen under den följande veckan och endast undantagsvis senare än efter 1 Vä 

 vecka. Efter en laparotomi vid höggradig och långvarig ikterus är sålunda risken 

 för lifsfarlig cholänrish blödning störst under l:sta och 2:dra dyijnet, blir sedan mindre 

 för Jivarje dag och är, sedan första veckan lycldigen passerat, mycket liten; och le/ver 

 den opererade ännu J-^/s vecka efter laparotomin, så är risken för honom att senare 

 träffas af letal cholämisk efterblödning obetydlig. 



Vi komma så till frågan om de postoperativa cholämiska blödningarnas källa 

 och plats. H var och hvarifrån up])träda dess blödningar? Denna fråga låter sig 

 någorlunda exakt besvaras för nästan alla de ktisuistikens 4(J fall, som kommit 

 till sektion; för de återstående 12 (ej obducerade) fallen äro däremot uppgifterna 

 ofullständiga, då man beträffande dem endast har att hålla sig till de kliniska 

 symtomen under efterförloppet. 



En vanlig form af postoperativ hämorrhagi i cholämifallen är helt naturligt 

 blödning i operationssåret själft med antingen synbar blödning utåt i förbandet eller 

 hämatomhildning i bukväggen. Så har uti 15 af kasuistikens fall uppträdt dylik 

 mer eller mindre ymnig öfvergående eller ända till exitus kontinuerligt fortsät- 

 tande blödning i tam])onaden eller genom dränagen i buksåret, och uti ytterligare 

 4 fall, som varit fullständigt suturerade, har förbandet genomdränkts af blod, »af 

 ständigt sipprande blod» (fall 23) mellan hudsuturerna ur det hopsydda buksåret. 



I 8 af kasuistikens fall har blödningen i operationssåret ledt till större blod- 

 intiltration i bukväggen (genom dess muskulatur och subseröst som i fall 5 eller 

 genom hela bukväggen som i fall 57) eller till bildningen af ett större hämatom i 

 främre bukväggen med utbredning företrädesvis preperitonealt som i fallen 2 och 

 18 eller äfven subkutant som i fall 2. Dessa bukväggshämatom kunna uppnå en 

 betydande storlek så som i fall 18 (»sträckte sig ända ned i bäckenet»), fall 10 

 (»sträckte sig ned till os pubis och öfver medellinjen åt vänster») och fall 31 (»nådde 

 ända ned till symfysen och var 6 à 7 cm. tjockt»). I 4 af ifrågavarande fall har buksåret 

 varit fullständigt sutureradt; i de 4 öfriga fallen har hämatomet utbildat sig i buk- 

 väggen, ehuru bukhålan varit dränerad och buksåret sålunda delvis ej sutureradt. 



Hur stor pat:s blodförlust varit uti dessa fall med blödning i operationssåret 

 är oftast ej möjligt att ens tillnärmelsevis afgöra, men af de kliniska symtomen 

 och sektionsfynden är det beträffande flertalet af dem tydligt, att blödningen utåt 



