22 



Gustaf Petrén 



audra blödningar äfveii en betydande delvis koagulerad, delvis flytande blodan- 

 samling i bukbâlan. Vid cbolämiska tillstånd han sålunda ymnig intraabdorainell 

 blödning uppträda äfven sj)ontant ocb beböfver sålunda, äfven om laparotomi är 

 gjord, ej med absolut nödvändigbet bafva utgått från operationssåret. 



Afven andra former af svår inre l)lödning än i fri bukbåla förekomma emel- 

 lanåt efter operation vid cbolämi, nämligen blödning i den retroperitoneala väf- 

 naden, blödning i gallblåsa eller gallvägar, blödning i ventrikel eller tarm samt 

 någon gång blödning från andra slemhinnor. 



Hvad då först re/ropertfoneal hlödniiif/ angår, så bar sådan uti 3 af kasuisli- 

 kens fall varit den väsentliga dödsorsaken. I alla dessa fall bar det varit fråga 

 om en betydande ocb utbredd retroperitoneal blödning: i fall 3 sträckte sig blöd- 

 ningen från öfre delen af operationsfället ocb ned till lilla bäckenets rand; i fall 

 52 var peritoneum i hela öfre högra bukhalfvan upplyflad af en retroperitoneal 

 stor blodmassa, uppgående till ett par liter, som subseröst dissekerat sig fram till 

 colon, och i fall 54 inbäddade en mycket utbredd retroperitoneal blödning, som 

 fortsatte nedåt lilla bäckenet, h. njure i ett tjockt blodlager. Dessutom bör här 

 anföras äfven fall 12, som jämte l)lödning i buksår och bukbåla hade afsevärd 

 retroperitoneal blödning i mesocolon transversum och kring h. njnre, 



Beträffande blödningens källa i dessa fall, så har den uti de båda fallen 

 (3, 52), där cboledochotomi gjorts under svåra förhållanden vid utbredda adherensei', 

 säkerligen eller sannolikt (i fall 52 kom blödningen först 9 dygn efter laparotomin) 

 varit operationssåret själft. Vida svårförklarligare är den reti'operitoneala blödningens 

 uppkomst i de båda andra fallen (12, 54), där ingreppet å gallvägarna bestått uti 

 blott en incision genom galll)låsans vägg ; själfva operationssåret kan i dessa fall 

 rimligtvis ej hafva varit den retroperitoneala blödningens källa. Möjligen kan där- 

 emot i dessa fall den dragning, tänjning och det tryck, öfverhufvud den oblodiga 

 mekaniska åverkan, för hvilken äfven den retroperitoneala väfnaden vid en dylik 

 laparotomi utsättes, hafva spelat någon roll för blödningens uppkomst. 



Blödning îiti (jallhlåsan och event, uti gallgångarna uppträder som allvarlig 

 postoperativ komplikation vid cbolämi egentligen blott efter operationen cholecyst- 

 euterostomi, men då ej så sällan. I ej mindre än 6 af kasuistikens fall, hvilka 

 alla fått anastomos anlagd mellan gallblåsan och någon del af tarmen, har man 

 vid sektionen funnit blodansamling i gallvägarna, nämligen blodkoagler i gallblåsan 

 uti fall 46 och 48, gallblåsan starkt utspänd af blod och blodkoagler uti fallen 23 

 och 45, samt både gallblåsa och de utvidgade gallgångarna fyllda af blod uti fallen 

 20 och 55. I 4 af dessa fall har man dessutom äfven funnit blod i tarmen: i 

 fallen 23 och 55 nedanför gallblåsanastomosen, i fall 45 i hela tunntarmen utom 

 duodenum, och uti fall 48, där utom cholecystenterostomi äfven enteroanastomos 

 var gjord, blod i hela tunntarmen och duodenum upp till pylorus. Vidare hör 

 till denna grupp tämligen säkert; också det ej obducerade fallet 11*, som efter chole- 

 cystenterostomi tick blodkräkningar och blodiga afföringar. Afven efter cholecyst- 

 ostomi eller cboledochotomi kan någon gång samtidigt med annan cbolämisk 



