De postoperativa cholämiska blöfinintrarna 



23 



blödning blodansamling förekomma uti gallblåsan (fallen 21), 54) eller i d chole- 

 cbus (som i fall 53, där blod utträngt äfven i öfre delen af tarmen). Som blödningens 

 källa uti ofvannäninda clioleeystenterostomifall ligger det närmast till bauds att antaga 

 själfva anastomossårranden i gallblåse- eller tarmväggen, och det är då också utan 

 vidare förklarligt, hvarför vi i dessa fall oftast möta samtidig blödning i gallblåsan 

 och tarmen. I fall 20 iakttogs vid obduktionen, att gallblåsans slemhinna var 

 blodinfiltrerad ; möjligen kan det här då också hafva varit fråga om en parenchy- 

 matös slemhinneblödning. 



Ymnig blödning åt digestionskanalen : uti venh-ikel eller tarm uppträder af ifrå- 

 gavarande kasuistik att döiiia ej sällan efter laparotomi vid cholämi. Utgångs- 

 punkten för dessa blödningar är i somliga fall ganska påtaglig, så uti de nyss 

 anförda 4 (möjligen 5) cbolecystenterostoinifallen med samtidig blödning i gallblåsa 

 och tarm och uti det ofvan anförda fnllet med blod i tarmen från choledochoto- 

 misåret. Tarmblödningen är likaledes lättförklarlig uti de 3 fall, som gått till mors 

 af akut anämi efter transduodenal choledochotomi, nämligen: uti fall 30, som hade 

 upprepade blodkräkningar efter operationen, och uti fallen 11 och 24, som vid 

 ]'esp. sektioner hade en stor blodkvantitet i ventrikel och duodenum; uti dessa fall 

 torde duodenocholedochotomisåret vara blödningens källa. På likartadt sätt leder 

 blodkräkningen och blodflödet genom magfisteln uti fall 58 efter gastrostomi san- 

 nolikt sitt ursprung från incisionen genom ventrikelväggen. I dessa nu anförda 

 9 à 10 fallen har mag- eller tarmblödningen antagligen stammat från eller l;an 

 åtminstone hafva stammat från en direkt opei'ativ läsion på mag- eller tarmväggen 

 själf. Så är däremot ej möjligt uti de återstående 4 fallen I fall 6, där chole- 

 cystostomi och choledochotomi gjorts, fann man vid sektionen en stor blodkvan- 

 titet i ventrikel och tarm utan påvisbara slemhinneförändringar, och i fall 9 — 

 där inga sektionsuppgifter finnas — afled pat. efter en proflaparotomi af blodkräk- 

 ningar. Fall 7, i hvilket cholecystektomi och choledochotomi gjorts och blodkräk- 

 ning uppträdt på 2:dra dagen efter oper., hade vid obduktionen duodenum och 

 öfre delen af jejunum fyllda af l)lodn]assor med blödning »uti äfven själfva tarm- 

 väggen mellan dess olika lager», och fall 14, som först 1 månad efter hepatico 

 tomin fick blodiga afföringar, hade vid sektionen blod i ventrikelii och hela tarm- 

 kanalen samt märken efter små färska blödningar uti ventrikel- och tarmslem- 

 hinnan. Uti de 2 sista fallen har det sålunda med säkerhet — likson: möjligen 

 också uti de 2 förut anförda fallen — varit fråga om en diffus cholämisk blödning 

 från tarmslemhinnan (event, magslemhinnan) efter laparotomin. 



Slutligen har uti ett af kasuistikens fali (fall 40, ej obduceradt) allvarlig post- 

 operativ blödning uppträdt från andi-n slemhinnor än digestionsT^analens: denna pat. 

 fick nämligen efter en proflaparotomi svåra cholämiska blödningar från näsan ocli 

 urinvägarna samt senare äfven från det suturerade operationssåret. 



Uti en del af kasuistikens fall hafva så dessutom iakttagits under lefvande 

 lifvet eller vid obduktion äfven andra efter operationen si)ontant u}:)pti-ädande mindre 

 blödningar af tydligen cholämisk natur men f. ö. utan klinisk betydelse son: uti 



