24 



Gustaf Petrén 



huden eller underhuflsväfDaden (i fallen 14, 31, 39 och 57), i munnens slemhiuna 

 (fall 54), i luugparenchymet (fall 14), i endocardiet (fall 33) i njurbäckenet (fallen 

 41, 47) eller i urinblåsan (fall 41). 



I korthet kan man sammanfatta hvad granskningen af denna kasuistik lärt 

 med afseende ])å de ifrågavarande blödningarnas plats och källa pä följande sätt. 

 Be postoperativa dödf^fallen af cholämisk blödning bero uti ungefär '/.s of fcälen på 

 blödning i ojierationssåret utåt eller i buJîvâggen, uti nära ^/s af fdlen på hufvudsak- 

 ligen intraabdominell blödning (ibland i förening med blödning i såret), uti ung. '/e 

 af fallen på blödning uti ventrikel eller tarm, i ett fåtal fall på retroperitoneal blöd- 

 ning samt rent undantagsvis på blödning från andra slemhinnor än digestionskanalens. 

 Ifrågavarande blödningar — både de utåt, de i bukhålan ocli dp i tarm och gallblåsa 

 — hafva ojämförligt oftast operationssåret som källa och utgångspiinkt ; endast uti ett 

 fåtal af fallen — med retroperitoneal blödning, med blödning i ventrikel, tarm eller 

 från andra slemJrinnor — är det fråga om verkligt spontan cholämisk blödning utan 

 samband med operationssåret. 



Hvad så beträffar den letala choläiniska blödningens kliniska typ, så ter den 

 sig uti fallen med blödning utåt ofta eller kanske oftast som en sipprande relativt 

 sparsam men kontinuerlig diffus blödning ur såret, som trotsar alla blodstillnings- 

 medel och fortsätter under timmar och dygn ända till exitus (så exempelvis uti 

 kasuistikens fall 23, 27, 35, 42 m. fl ; och uti fall 58 med en likartad blödning från 

 Ventrikeln genom magfistelu). I andra fall uppträder den cliolämiska blödningen 

 mera periodvis, håller på stundvis, upphör dessemellan tack vare eller oberoende 

 af lämplig behandling för att snart eller senare åter fortsätta. Endast undantagsvis 

 te sig dessa cholämiblödningar utåt i såret som mera akuta ymniga blödningar, så 

 att större förband blifva raskt genomblödda eller en större mängd blod på en kort 

 stund samlas i sår och förband. 



Hur de inre cholämiska blödningarne u]~»pträda och te sig, är i regel ej möj- 

 ligt att bestämdt afgöra. Af de kliniska symtomen att döma, förlöpa emellertid äf- 

 ven de åtminstone ibland och förmodligen oftast relativt långsamt med småningom 

 tilltagande symtom af akut anämi. Någon gång — det gäller åtminstone för en- 

 staka fall med intraperitoneal eller retroperitoneal blödning — tyder dock det kli- 

 niska efterförloppet med »hastig försämring», »plötslig stark allmänpåverkan under 

 bilden af akut anämi ' mera på en raskt insättande ymnig inre blödning. I nu 

 berörda afseenden visa de postoperativa cholämiska blödningarne i mångt och myc- 

 ket påtaglig öfverensstämmelse med de hämofila. 



Som af den föregående utredningen framgår, börjar den postoperativa cholä- 

 miska blödningen ofta redan operationsdagen och då ej sällan omedelbart efter 

 operationen. Ett sådant uppträdande af blödningen i omedelbart samband med 

 ingreppet kan ej sägas vara öfverraskande utan förefaller nog så naturligt och lätt- 

 förklarligt, när nu det cholämiska tillståndet är förenadt med en hämorrhagisk di- 

 ates. Långt svårare att förstå är uppkomsten af de postoperativa cholämiblödningar, 



