26 



Gustaf Petréii 



diatesen rimligtvis borde vara på retur, kommer på det mest öfverraskande sätt 

 den ödesdigra clioläniiska blödningen. Dylika fall synas mig angifva, att den på 

 Ikterus beroende bän^orrhagiska diatesen åtminstone ej alltid börjar minska och för- 

 svinna samtidigt med den synliga Ikterus själF utan först senare. 



Efter en långvarig och höggradig ilcterus kvarstår sålunda åtminstone ibland 

 risken för postoperativ cholämisk blödning under ännu 1 à l'^j-i vecka efter det gul- 

 soten börjat spontant gå tillbaka eller gall stagnationen genom operation helt häfts. 



Af det nyssanförda framgår, alt de cholämiska blödningarna, när de uppträda, 

 ofta uppträda nog så öfverraskande. Om man då å andi'a sidan betäid<er. att många 

 patienter med långvarig och höggradig Ikterus, där risken för cholämisk efterblöd- 

 ning skulle à priori på goda grunder synas vara stor, visa sig, som allas vår 

 erfarenhet lär, kunna blifva laparotomiserade utan att efteråt förete någon cho- 

 lämisk blödning alls, sä måste man säga, att det hvilar något nyckfullt, godtyck- 

 ligt och gåtfullt öfver de postoperativa cholämiska blödningarnas uppträdande och 

 att vi med den bristfälliga kunskap, som vi äga om cholämins väsen, tills vidare 

 alls icke äro i stånd att gifva någon nöjaktig förklaring, hvarför den ene sedan 

 länge höggradigt ikteriske patienten efter laparotomi träffas af olycksbringande 

 cholämisk blödning omedelbart eller senare, den andre icke. 



Kanske bör det emellertid här tilläggas att man från en mera allmän synpunkt 

 dock ej har anledning att allt för mycket förvåna sig öfver denna den cholämiska efter- 

 blödningens nyckfullhet, då nämligen alla de spontant uppträdande blödningar, som 

 förekomma vid leukemi, vid perniciös anämi, vid skorbut, vid purpura, vid hämofili 

 etc, sålunda blödningarna, som bero på en hämorrhagisk diates, just hafva som 

 gemensam karakter att de uppträda mer eller mindre nyckfullt och oberäkneligt. 



Så några ord om den postoperativa cholämiska blödningens symtom och dia- 

 gnostik. Ibland erbjuder diagnosticerandet af denna operationskomplikation inga som 

 helst svårigheter. När sålunda en sedan länge höggradigt ikterisk patient under 

 första dygnen eller veckan efter en laparotomi får en spontant uppträdande, svår- 

 eller ostillbar blödning af parenchymatös typ utåt i operationssåret, så är diagnosen: 

 cboläujisk blödning utan vidare klar. 



Mindre påtaglig är diagnosen i de fall, där blödning från buksåret leder till 

 större blodinfiltration eller hämatombildning i bukväggen utan samtidig blödning 

 utåt. Uti dessa fall låter sig blodansamlingen ibland med säkerhet eller med täm- 

 ligen stor säkerhet diagnosticeras, nämligen om där visar sig en uppdrifning eller 

 frambuktning ar främre bukväggen omkring eller i närheten af laparotomisåret eller 

 om man kan palpera djupare i bukväggen invid operationssåret en abnorm föga 

 ömmande resistens eller infiltration. Så visade sig uti exempelvis kasuistikens fall 

 2 »en uppdrifning på h. sidan af buken» 2-^/2 dygn efter sista operationen (i detta 

 fall samtidigt med blödning utåt); uti fall 10 kändes 4 dagar efter laparotomin 

 »omkring och nedanför operationssåret en tydlig infiltration i bukväggen», hvilken 

 sedan ökade under de 3 <lygn, som pat. ytterligare lefde; och uti fall 18 palpera- 



