De postoperativa cholämiska blödiiitigarna 



27 



des, när pat. 2 72 dygn efter operationen hastigt försämrades med liten ocli frekvent 

 puls nedanför såret en betydlig resistens i bukväggen. Det är emellertid ej alltid, 

 som en blodsamling i bukväggen — ej ens en större sådan som i kasuistikens fall 

 31 — låter sig kliniskt diagnosticera eller i hvarje fall blir diagnosticerad förr 

 än vid obduktionen. Hur pass lätt- eller svårdiagnosticerbar en dylik cholämisk 

 blödning i bukväggen är, beror företrädesvis på hämatomets storlek, på hämatomets 

 ytligare eller djupare läge i bukväggen samt på bukväggens större eller mindre 

 fettrikedom. Denna cholämiska blödning och hämatombildning i bukväggen utan 

 samtidig blödning i såret utåt förekommer visserligen endast relativt sällan, men 

 man bör hafva den i minnet och alltså i hvarje fall, då en opererad ikterisk pat:s 

 tillstånd ger anledning misstänka cholämisk blödning, noggrannt dag efter dag un- 

 dersöka och palpera främre bukväggen i sårets omgifning och därvid falka efter 

 abnorm uppdrifning eller infiltration af densamma. 



Den allvarliga cholämiska blödningen åt digestionskanalen erbjuder i regel 

 inga större diagnostiska svårigheter, då nämligen ])at. i dylika fall så godt som 

 alltid får blokräkning eller blodfärgade afföringar, innan han dör af förblödniug. 

 Så har förhållandet varit uti kasuistikens fall 6, 7, 9, 11, 14, 19, 30, 45, 48 och 58 

 d. v. s. (frånsedt fallet 24, i hvilket inga uppgifter om efterförloppet finnas) uti 

 alla kasuistikens fall, där blödning åt digestionskanalen varit den väsentliga döds- 

 orsaken; uti kasuistikens båda återstående fall (53 och 55) med blod i tarmen vid 

 obduktionen hade visserligen ej förekommit blodkräkniug eller blodafgång per 

 rectum men var uti dessa båda fall blödningen åt tarmen ej den afgörande utan 

 ymnigare blödning i bukhålan eller utåt den väsentliga orsaken till anämin och 

 exitus. I detta samband kan det förtjäna framhållas, att n]an å andra sidan ej 

 utan vidare får tyda hvarje blodkräkniug eller blodafgång per rectum å en sen länge 

 höggradigt ikterisk pat. med choloduchussten eller cancer i pankreas eller gallvägar 

 som cholämisk. Blödningen kan vara af äfven annat ursprung. Så faun jag uti 

 det material, som jag genomgått från de svenska sjukhusen för ifrågavarande ka- 

 suistik, ett par fall, där den ikteriska patienten — som i ett af fallen därtill hade 

 andra otvifvelaktiga cholämiska symtom — dukat under för en blödning åt diges- 

 tionskanalen, som vid obduktionen visade sig stamma från mag- eller duodenalsår. 



De största diagnostiska svårigheterna vålla fallen med intraperitoneal eller 

 retroperitoneal cholämisk blödning, då blödningen i dessa fall ej manifesterar sig 

 utåt och blodsamlingen i bukhålan eller den retroperitoneala väfnaden nästan åldrig- 

 låter sig med säkerhet direkt påvisas genom palpation eller perkussion. Någon 

 gång kan dock äfven i dylika fall diagnosen ; iiu'e blödning vara relativt lätt att 

 ställa, nämligen om symtomen af plötsligt uppträdande eller progredierande akut 

 anämi äro markanta som exempelvis i kasuistikens fall 25, där pat. mått bra i 7 

 dygn öfter operationen, så efter en förbandsväxling blef sämre: blek med dålig puls 

 och sen företedde tilltagande anämisymtom till mors följande dag. Oftast äro dock 

 enligt hvad sjukhistorierna lära — och äfven efter min ringa personliga erfarenhet 

 — symtomen af akut anämi uti ifrågavarande fall oklara eller svårtydda och följ- 



