30 



Gustaf Petrén 



är sannolikt, att cholämiskt blod saknar den för fibrinfermentbildningen nödiga 

 calciunniiängden. Calciumterapin vis à vis cbolämiska l)lödningar synes sålunda 

 vara redan teoretiskt svagt grundad. Vidare bafva de undersökningar, som af åt- 

 skilliga forskare gjorts öfver inverkan af ealciumklorid eller -laktat per os på 

 blodets koagulationstid, gifvit resnltat, som alls icke öfverensstäinma med hvarandra. 

 Enligt Wright ' förkortas koagulationstiden af 4 gr calciumclorid eller -laktat 

 inom 1 timma till i allmänhet à ^ji af den normala och skulle blodet först 

 efter flera dygn återfå sin normala koagulationstid. Afven Boggs ^ fann regel- 

 bundet koagulationstiden förkortad efter ealciumklorid men blott under 2 — 3 tim- 

 mar; likaså funno Denk ^ och Hellmann ^ m. fl.* kalciumlaktat förkorta koa- 

 gulationstiden. A andra sidan fann van Lier^, som undersökte en större serie pa- 

 tienter, efter 15 gr calciumlaktat dagligen under 4 dygn koagulationstiden lika ofta 

 förlängd som förkortad. Afven Robertson, Illman och Duncan ® fingo vid sina 

 försök med <lels en större dos calicumklorid eller -laktat på en gång dels mindre 

 doser under en längre tid negativa resultat. Icke heller kunde Addis ^, Rudolf^, 

 Schlossmann'', Schultz'*' m. fl. vid sina försök konstatera någon inverkan af calcium- 

 medicinering på koagulationstiden eller koagulationsmekauismen i det lefvande blodet. 

 Inför dessa bvarandra motsägande undersökningsresultat får det tillsvidare betraktas 

 som en öppen olöst fråga, om ealciumklorid eller -laktat intaget per os öfverhufvud 

 inverkar på blodets koagulation eller ej. Hvad slutligen klinicis praktiska erfarenhet 

 af calcium-terapin vid cliolämi angår, så tillrådes den visserligen af somliga, men 

 flertalet kirurger, som prölvat den å ett större antal ikteruspatienter, uttala sig 

 mycket försiktigt, reserveradt eller sväfvande ocb äro tydligen själfva föga öfver- 

 tygade om tera[>ins effeklivitet. Det må vara nog att här anföra den på området 

 mycket erfarne Kehr'': »Das jenige Mittel, welches am besten die Gefahr der 

 cholämichen Nachblutung abzuwenden scheint, ist der Chlorcalcium in ziemlich grossen 



' Wright och Parabiore, Oii certain points in connexion with tlie exaltation and reduction 

 of blood coagulability hy therapeutic measures. The Lancet; 1905; II; s. 1096. 



" Boggs, Üeber Beeinflussung der Tierinnungszeit des Blutes im lebenden Organismus. Deutsch. 

 Archiv f. klin. Med.; bd 79: 1904; s. 518. 



ä Denk och Hellmann, Die Verwertung der Koagulationsbestimmung des Blutes in der 

 Chirurgie. Mitteil. a. d. Grenzgeb. d. Med. u. Chir. ; bd 20; 1909; s. 226. 



*■ Se exempelvis Küster, Die Pathologie der Blutgerinnung und/ ihre klinische Bedeutung. 

 Ergebnisse d. inner. Med. u. Kinderheilk. ; bd 12; 1913; s. 715—716. 



^ VAN Lier, üeber den Einfltiss von milchsaurem Calcium auf Blutungen, Beitr. z. klin. 

 Chir.; bd 79; J912. 



^ Robertson, Illjian och Duncan, Coagulation of the blood. Journ. of the am. med. ass,; 

 bd 50; 1908. 



' Addis, The Pathogensis of hereditary haemophilia. Brit. Med. Journ.; 1910; II; s. 1422. 



* Rudolf, A clinical method of estimating the coagulation time of the blood. Am. journ. 

 of the med. sc. bd 140; 1910; s. 807. 



" ScHLOEssMANN, Welchen praktischen Werth haben Blutgerinnungsbestinimungen für die 

 Chirurgie. Arcliiv f. klin. Chir.; hd 102; 1913. 



SCH ULZ, Metodik und klinische Bedeutung der Biutg,"erinnungsuntersuchungen. Med. Kli- 

 nik; bd 10; 1914; II. 



" Kehr, Die Praxis der Gallenwege-Chirurgie; 1913; I, S. 31. 



