De postopeiativa cholämiska blödningarna 



35 



endotel eller täckta med ett lager olja, vaselin eller annat dylikt ämne). I det cir- 

 kulerande blodet förmodas dessutom normalt förekomma koagulationsbämmande sub- 

 stanser, antitrombin, bviket gör det trombin overksamt, som bildas af den trombo- 

 kinas, som samiolikt frigöres vid det fysiologiska sönderfallet af blodets formelement. 



Den andra fnsen uti koagulationsprocessen, för bvilken närvaro af calcium ej 

 är beböflig, består däri, att fibrinogenet, som finnes i löst form i det cirkulerande 

 blodet, genom inverkan af det på nyssnäomdt sätt nybildade trombinet omvandlas 

 i fibrin. 



Denna nu refererade Morawitz' teori är i så måtto otillfredsställande, att åt- 

 skilliga undersökningsresultat endast med svårighet låta sig bringas i överenstäm- 

 melse med densamma. Nolf bar därför, stödd på ingående egen forskning, fört 

 fram en ny koagulationsteori, som på senare åren tydligen vunnit rätt naycken 

 anslutning. Nolf bestrider alldeles koagnlationsprocessens fermentativa natur. 

 Enligt NoLF innehåller den cirkulerande blodplasman 3 för koagulationen nödiga 

 kolloidämnen, nämligen : fibrinogen, bildadt i lefvern, trombogen, likaledes bildadt 

 i lefvern, samt trombozym, som stammar från leukocyter, BUüplättcben eller kärlen- 

 dotelet; dessa tre ämnen skulle så hållas i jämvikt af en koagulationsbämmande 

 substans, det i lefvern bildade antitrombinet. Om denna jämvikt störes genom ett 

 tromboplastiskt agens af antingen fysikalisk eller kemisk art, så reagera dessa tre 

 substanser direkt med h varandra och utfälla fibrin. 



Äfven efter Nolfs teori äro emellertid åtskilliga koagulationsfenomen och ex- 

 perimentella resultat svårförklarliga, och beträffande de olika teorierna om blod- 

 koagulationen är man nog tills vidare tvungen att instämma med Hammarsten, 

 när han framhåller, att i koagulationsläran finnas tills vidare så många mot hvar- 

 andra stridande uppgifter och iakttagelser och så många oklara punkter, »dass es 

 augenblicklich kaum möglich sein dürfte, eine klare Zusammenfassung der ver- 

 schiedenen Ansichten zu geben, und eine aus ihnen hervorgehende, dieselben 

 einigermassen vermittelnde Gerinnungstbeorie aufzustellen.» 



En särskild svårighet erbjuder så vidare koagulationslitteraturen på grund af 

 den där rådande förvirringen i den använda terminologien. Af olika forskare hafva 

 införts ett stort antal nya beteckningar, som ofta äro knutna till den ena eller 

 andra uppfattningen om koagulationsprocessen, och det förekommer t. o. m. ibland, 

 att ohka författare använda samma term i något olika betydelse. Af de uti den 

 nyare litteraturen oftast använda termerna u^å här anföras följande synonymer: 

 Morawitz' trombokinas är ungefär identiskt med Fulds cytozym och Nolfs trom- 

 bozym ; Morawitz' trombogen, Schmidts protrombin samt Fulds och Bordets se- 

 rozym och plasmozym äro också identiska begrepp liksom äfven termerna trombin, 

 fibrinferment och holozym (Fuld). Tillsvidare torde det vara rätt godtyckligt och 

 utan betydelse, om man använder den ena eller andra terminologien. Då jag under 

 arbetets gång mest tillägnat mig Morawitz' teori och vant mig vid att uppfatta 

 koagulationsprocessen och -fenomenen i enlighet med den, så kommer jag i den 

 följande framställningen att begagna huvudsakligen denne forskares terminologi, 



