De postoporativa clioliimiska l)lödningarna 37 



nen, som införda i den lefvande organismen nppliäfva blodets koagulationsförmåga. 

 Dessa ämnen verka antingen pä det sättet, att de själfva direkt förhindra koagula- 

 tionen som hirudin, hvilket följaktligen verkar koagulationshämmande äfven in 

 vitro, (sannolikt genom att som antitrombin göra trombinet overksamt — en viss 

 mängd hirudin neutraliserar en viss mängd trombin), kobragift (sannolikt genom 

 hämniande inverkan på trombokinasen), eller så, att de utan att själfva vara direkt 

 koagulationshämmande — sålunda overksamma in vitro — i den lefvande orga- 

 nismen och sannolikt företrädesvis i lefvern förorsaka bildningen af en substans, 

 som hindrar koagulationen. Prototypen inom denna grupp är peptonet ; och frågan 

 om de intravenösa peptoninjektionernas inverkan på blodkoagulationen och om 

 peptonblodets egenskaper hafva. under de tre sista decennierna varit föremål för 

 mycken exi)erimentell forskning, som gifvit resultat af intresse. 



Långt mindre utredda och kända äro de koagulationsbefordrande ämnena. 

 Redan på 1870-talet påvisades att extrakt af organ innehålla substanser, som på- 

 skynda koagulationen. Alexander Schmidt införde för dessa beteckningen : zymo- 

 plastiska substanser, och talrika senare undersökare hafva konstaterat riktigheten af 

 Schmidts sats: »Zertrümmerte Protoplasma enhält regelmässig ein gerinnungsför- 

 derndes Agenz». Att de härvidlag verksamma substanserna äro ämnen af lipoid- 

 artad natur, får numera anses oomtvisteligt. Däremot torde det ej vara klart, om 

 Organextrakten verka koagulationsbefordrande företrädesvis direkt genom sin halt 

 af trombokinas eller äfven på något annat mera indirekt sätt. Bland de koagula- 

 tionsbefordrande medlen må vidare nämnas vatten, om det tillsattes blodet i ringa 

 mängd. Vissa ormgifter, vidare lecitin, kolesterinestrar och fettsyror uppgifvas också 

 verka koagulationsbefordrande. Pluruvida man genom intravenös injektion af sub- 

 stanser sådana som gelatin, "adrenalin, blodserum kan mera varaktigt höja blodets 

 koagulationsförmåga, torde tills vidai'e få anses vara en öppen fråga ; i hvarje fall är 

 det ej genom några oomtvistliga exakta undersökningsresultat ådagalagdt, att så är fallet. 



Om bestämning af blodets koagulationstid. 



Den undersökningsmetod, som af klinici företrädesvis användes för att få en 

 uppfattning om blodkoagulationen hos en patient och event, rubbningar i densamma, 

 är bestämning af koagulationstiden. Genom denna undersökningsmetod, som ej 

 gifver annan upplysning än om förkortad, normal eller förlångsammad koagula- 

 tion, kan helt naturligt ej vinnas någon mera ingående kunskap om arten af even- 

 tuella rubbningar uti blodkoagulationeu eller deras orsaker. De härför erforderliga 

 undersökningarna: af blodets fibrinogenmängd, af trombinet och af de för dess bild- 

 ning nödiga komponenterna, äro så pass vanskUga eller metoderna så pass litet 

 genomarbetade, ätt de tills vidare knappast lämpa sig, ej äro praktiskt användbara 

 för kliniken. 



Alla de olika metoder att bestämma koagulationstiden, som äro i använd- 

 ning, gälla blodets koagulation in vitro, sålunda utanför den lefvande organismen. 



