38 



Gustaf Petién 



Don tid, som under sådana förhållanden åtgår för koagulation af en individs blod, 

 äp ingalunda alltid densamma, utan är beroende af och växlar med ett flertal del- 

 vis välkända yttre faktorer. Endast om alla dessa faktorer äro desamma, erhållas 

 alltså med hvarandra direkt jämförliga värden, och koagulationsbestämningar, som 

 äro utförda med olika metoder, kunna alls icke direkt jämföras med hvarandra. 



Tiden, som åtgår för ett blodprofs koagulation in vitro, beror sålunda ej 

 blott på blodet själft och dess beskaffenhet hos den undersökte individen, utan 

 äfveu på sådana faktorer som på det tagna blod|)rot'vets tillfälliga kolsyrehalt — 

 stark kolsyrehalt som uti hypervenöst blod, kväfningsblod förlängsammar koagula- 

 tionen — , på eventuell tillblandning af väfnadssaft, hvarigenom koagulationstiden 

 förkortas, på blodprofvets beröring med främmande kroppar, till hvilka det adhe- 

 rerar — i ju större utsträckning blodprofvet kommer i beröiiug med främmande 

 kropp som glaskärlets yta etc. och ju ojämnare denna är, desto fortare inträder 

 koagulationen samt på temperaturen, under hvilkeii icoagulationsprocessen för- 

 siggår — ju lägre temperatur desto långsammare koagulation. Att beakta eller 

 undvika dessa felkällor är nödvändigt vid bestämningen af blodkoagulationstiden, 

 om man skall få pålitliga värden. 



Sediin tillkommer som en ytterligare fråga, huruvida blodets koagulation 

 in vitro ger en tillförlitlig bild af förloppet uti ett blödande sår vid blödningens 

 upphörande. Vid deima senare process, den naturliga blodstillningen, är det näm- 

 ligen ej fråga om blott en koagulationsprocess, sålunda om tibrinbildning, utan spela 

 härvidlag in äfven andra moment såsom agglutination af Blutplättchen och leuko- 

 cyter. Det torde under sådana förhållanden ingalunda vara säkert, att event, rubb- 

 ningar beträffande blodkoagulatlonen in vitro och beträffande den naturliga blod- 

 stillningen i sår hos en individ alltid förlöpa parallellt, ehuruväl erfarenheten lär 

 att så ofta är fallet; och enligt min mening skjuter Schultz ' å sin sida långt öfver 

 målet, när han som »eine feststehende, aber nicht genügend bekannte oder wenig- 

 stens häufig nicht genügend berücksichtigte Tatsache» framhåller, »dass Blutung 

 und Blutgerimiung in ihi'er praktischen Beziehung nur in sehr lockeren Zusammen- 

 hange stehen». I livarje fall äro vi icke berättigade att af blodkoagulationsbestäm- 

 ningar och deras resultat utan vidare draga allt för positiva eller vidtgående slut- 

 satser angående den naturliga eller med konst åstadkomna blodstillningen i sår hos 

 vederbörande individ. 



För bestämning af blodels koagulationstid finnes ett stort antal — ett 20-tal 

 — olika metoder beskrifna och i bruk, och alltjämt meddelas nya sådana och nya 

 modifikationer af de äldre, ett vittnesbörd därom, att ingen af de hittills föreslagna 

 och använda är i allo tillfredsställande. I största korthet må här beskrifvas de 

 viktigaste och de å klinikerna mest använda af dessa efter olika principer utar- 



' Schultz; Methodik und klinische Bedeutung der Blutgerinnungsuntersuchungeu. Med. 

 Klinik; 1914: s. 17G7. 



